26 



(Spmidylus)^ K o n j i n a (Peetunculus), K un j k a (Arca), Sr čavka 

 (Cardium) itd., na rubu od plašta. Parni njušni organi smješteni 

 su izmedju stražnjeg kraja noge i prohodnog otvora, a kao organi 

 za opip služe, osim ustnih jedarca, runastim nastavcima provi- 

 djeni rubovi od siphona, zatim kratki končići na plaštevom rubu, 

 kao kod Pokrovače (Peden), Pilače (Lima) i drugih. Kako 

 vidimo, ne moraju se sjetila uviek držati glave, kao kod najviših 

 životinja, već su ista ondje smještena, gdje ih najviše treba — 

 na eksponiranim mjestima u obće. 



upoznavši vas ovako sa organizacijom Školjka u obće, 

 predstavljam vam evo nekoliko najobičnijih representanta ove 

 grupe. Počmimo sa našim najvećim i dosta obićnim oblikom, koji 

 živi u Jadranskom moru, a to je Butovka [Pinna). Ova velika 

 sa žutom, tankom ljušturom providjena Školjka zabada svoj za- 

 šiljeni prednji kraj u piesak, a odlikuje se time, što joj neka žliezda, 

 koja je na nozi, prede fme, tanke konce „pustenku" (bi/ssus), 

 koji su se konci nekad i za tkanine rabili. Još u 18. stoljeću bile 

 su u Tarentu, Napulju i Siciliji tvornice, koje su tu školjkinu 

 svilu obradjivale, te ju za rukavice, čarape a i ciela odiela upo- 

 triebljivale. U Butovci (Pinna) imade tu i tamo i bisernih zr- 

 naca, koja su ali bez vriednosti ; u njoj živi nadalje još redovito 

 maleni jedan kratkorepi Račić, malo veći od boba Pynnotheres, 

 za kojega se je nekad držalo, a i sada se još vjeruje, da ju čuva, 

 da ie njezin neke vrsti stražar. Nu u istinu ona neima od njega 

 nikakove koristi. 



Druga jedna Š k ol j k a D a g a n j (Mytilus gallo-provincialis), 

 takodjer je dosta obična i pomorcima, poznata već s toga, što 

 se jede. I kod ove je na nozi žliezda, iz koje niču fmi konci — 

 byssus. Školjke ove priraštene su pomoćju byssusa na kamenju 

 ili na drvenim, u more utaknutim stupovima, a takodjer i na 

 drugim predmetima ili drugim Školjkama, Spužvama itd., i to 

 tako čvrsto, da ih ni najače pljuskanje morskih valova, ni struje 

 ne mogu odtrgnuti. Mjesto, na kojem su priraštene, mogu ipak 

 i po volji ostaviti, puzajući na posve osobiti način. Izpredu naime 

 novi byssus, kojim se pričvrste pokraj onog mjesta, gdje su bile 

 starim priraštene, a stari raztrgaju, i pošto to više puta po nove, 

 odmiču se, ako i veoma polagano, ipak dalje. Boje su skoro crne, 

 a ljuštura im je trouglata, pošto je prednji kraj, kojemu su du- 

 tine primaknute, kljunasto zašiljen. 



