14 



razgranjene u najmanje šuplje cievčice ili pipala, koja nisu ništa 

 drugo nego ambulakralne nožice, nu i ovdje bez sisala. 



Izpod žljeba krakova i tračića nalaze se razgranjeni radiami 

 kanali, koji obskrbljuju vodom pojedine najmanje grančice tra- 

 čića, ovdje prozvane pipala (tentaceli). Am pul e manjkaju kod 

 Liljann, a iz prstenatog vodenog kanala, koji je i ovdje izpod i 

 oko ustiju, okružujuć početni dio probavne cievi, izlazi po više 

 t. ZV. vapnenih kanala, koji su ali u tom slučaju mekani, te 

 iztiču u tjelesnoj šupljini, a ne obće kroz kakovu madrepornu 

 ploču sa vanjskom vodom. Nu kako tada voda dospije u prste- 

 nati kanal? Vidili smo, da iz njega izlaze osim radiarnih kanala, 

 koji se zrakasto razilaze i u kracima dalje razgranjuju i t. zv. 

 vapneni kanali, koji se s druge strane otvaraju u tjelesnu šup- 

 ljinu, ova pako obći sa vanjskom vodom kroz poviše luknjica, 

 koje probijaju ustnu stranu časke. Na ove dakle luknjice ulazi 

 vođa u tjelesnu šupljinu, a odavle dalje kroz vapnene kanale u 

 prstenati kanal itd. Spolne su stanice u kracima, a dozrie- 

 vaju osobito u tračićima, iz kojih izlaze razpucanjem kože van 

 u vodu. 



Morski Liljani živu obično samo u većim dubinama u 

 moru, samo naš najobičniji oblik, Comatula, dolazi i u plitčim 

 mjestima. Ova potonja vrst razlikuje se od ostalih i u tom, da 

 je samo u mladosti na stapki prirasla, poslije se od slapke od- 

 kida, te onda može i slobodno plivati mahanjem krakova. Ona 

 se obično svojim kracima lovi za prirasle Korale. Comatula nam 

 se prikazuje u raznim krasno bojadisanim odlikama; imade ih 

 crvenih, žutih, bielih i šarenih. 



Liljani se hrane vrlo sitnim račićima i drugim najsitnijim 

 stvorovima, koji putuju od vršaka krakova i njihovih tračića 

 prema ustima u žljebu, gdje ih vrlo sitne, tu se nalazeće, dlačice 

 svojim titranjem tjeraju prema ustima kao zajedničkom središtu, 

 u kojem se žljebovi sastaju. 



Nu ako i sada razumijemo ove stvorove, ipak im se ne mo- 

 žemo dosta načuditi. Oni zaista čine medju životinjama onakav 

 utisak, kao što medju ljudima čine, n. pr. slike osoba iz barokne 

 dobe. Kao što nam se na njime čine ona odiela i vlasulje itd. 

 nekako bizarne, gotovo smiešne, isto tako se i tu ne možemo 

 oteti toj mish, da Lilj ani nekako ne spadaju u našu dobu. Pa oni 

 i jesu medju današnjim životinjama nekakovi antikviteti, jer kako 



