51 



si usnim su mjehurićima osim toga zrnca pieska, koja služe 

 kao slušni kamenčići — otolitiii. — Bude li voda od zvuka valo- 

 vito uzdrmana, to će zvučni valovi doprieti i do one vode, koja 

 izpunjuje slušni mjehurić; tu će se potresti ono pjećašno zrnce, 

 a s njim zajedno i one fme dlačice, koje ga podupiru. U svaku 

 ali od tih dlačica ulazi fmi živčani končić, koji će tu trešnju osje- 

 titi. Hensen je eksperimentalno dokazao, da kod pojedinih gla- 

 sova razne visine zatitraju samo pojedine slušne dlačice, koje bi 

 bile po tom udešene za zvukove razne visine i kao u klaviaturi 

 poredane. Rak dakle ne čuje samo zvuka na prosto, već može 

 takodjer razlikovati pojedine tone razne visine. Karakteristično je 

 još i to, da si Rak sam metne u uho zrnce pieska svojim štipa- 

 lima, i da to mora svaki put činiti, kad kožu presvlaci, ili ako 

 mu inače zrnce izpade. I kod tog posla su već Raka motriU. 

 Kako Rak gleda, to je izvanredno zanimivo, nu predaleko bi nas 

 vodilo, da i to opisujemo, spominjem samo toliko, da on dobro 

 razabire slike, akoprem mu je oko posve drugčije gradjeno, nego 

 kod nas. Za njuh služe Raku končići na prednjim, ili nutarnjim, 

 uzikama. 



Važnu ulogu igra u životu Raka presvlačenje kože, 

 pri čemu životinja čitavu svoju ljušturu mienja, dočim u pravom 

 smislu rieči „iz kože izskoči". A zašto je to? Jednostavno za to, 

 jer je koža tvrda, vapnenasta, a samo na pregibima izmedju čla- 

 naka tanka i podatna. Rak dakle ne bi mogao rasti kod takove 

 ukočene tvrde kože, kad je ne bi mogao izbaciti. Pod vapnenom 

 je kožom E a ka ili ljušturom, mekana sluznata koža, koja je 

 prvu na svojoj slobodnoj vanjskoj površini izlučila. Raci rastu 

 postepeno kao i druge životinje, nu njihovo većanje je ipak samo 

 periodično zamjetlivo. Svi bo njihovi organi a i koža sama — 

 ona mekana dolnja — postaju postepeno većimi, sve je to ali 

 stisnuto pod nepomičnom tvrdom ljušturom. Kad je to stegnuće 

 svih organa rek bi svoj vršak postiglo i koža sama se počela 

 odjeljivati od vanjske ljušture i pod njom borati, odluči se na- 

 pokon čitava ljuštura od samog tiela i pukne najprije na stražnjem 

 rubu glavogrudi. Kroz tu se puč Jastog počimlje lagano pro- 

 bijati, pri čemu izvlači najprije stražnje tielo, a onda i prednje. 

 Mučna je to i često opasna procedura, osobito ako se uzme na 

 um, da svi članci i njihovi privesci, velika štipala, oči, uzike, če- 

 ljusti itd.; moraju da se izvlače iz svojih uzkih tokova. Nu i sva 



