290 



da mi je vratite. Ubio je u Popovićima dne 12. januara 1891. 

 Ivo Vlaška Klaića i dariva je muzeju. Prije 40 godina bila je 

 ubijena jedna u selu i prozvali su je Groplja ^ od tada nije se 

 vidjela ni jedna. Prošlijeh dana vidjeli su lovci u polju 6, a ubili 

 su 4, a možda je ovo peta od njih. Kako vidite, ove su ptice u 

 nas jakom rijetki gosti pa za to nemaju pravoga imena". 

 „Popovid 15. januara 1891." 



„Da ste mi dravo i veselo 



Vaš odani 

 Vlaško Klaić". 



— Po navedenu ovdje pismu dakle, prikaza se, tijekom prve 

 dekade januara, u konavaoskome polju, (jamačno uslijed izvan- 

 rednih vremena koja vladahu u ono doba po čitavoj Europi) i 

 to, nakon 40 godina, jato od šes individua Otis tarda-e, L. od 

 kojih bijahu ubijena prije 4., pak jedan komad; ovaj posljedni, 

 gori rečeni eksemplar darovan muzeju. 



— Taj primjerak ne bijaše ubijen na mrtac, neg ranjen; 

 jedno zrno debele sačme udari ga straga u dolnji kraliješ vrata, 

 te, ne dirnuvši mu u mozak, izagje mu kroz dušnik izmegju 

 kraka furkule; drugo paka zrno, pogodi ga u krilo. Prilika je 

 da bi ptica sa svom prvom ranom bila pobjegla, da joj ne bijaše 

 slomljeno krilo, jer, uzprkos rane dušnika, življaše par dana u 

 kući, i tu opaziše da bi joj kod dihanja zrak napolje kroz ranu 



•dušnika izlazio: „puhajući" reče mi gosp. Ivo Ivov. 



Eksemplar bijaše mršav kaonoti iznemoren, nješto od zle 

 godine a nješto od rane. — Mjeraše od početka kljuna do svr- 

 šetka repa 1 metar i 55 milimetara; boje su na njemu posve 

 žive i sjajne. 



Sasvim da odmah zahvahh pismom na daru, koh g. Vlašku 

 Klaiću, toh mu sinu Ivu, ipak sada to javno opetujem i u ime 

 cijele uprave muzeja; i takogjer njihovome rogjaku, gorespome- 

 nutome gosp. Ivu Iva Klaića, velika hvala za sve dosade što 

 imaše za ovaj posao ! 



Poslije gore navedena slučaja, dne 27. istoga mjeseca do- 

 nesen je na glavni trg „Poljanu" ovdje u Dubrovniku, drugi 



^ Droplja, možda po školskim knjigama iliti po Ruskom „Drofà". 



