29Ž 



caini do puškom età, to bi paka njegov osnutak; i dobro mu 

 izagje, ako i ne baš sasvim kako on mišljaše, pošto njegova bi 

 namjera ubiti obje, ptice, ili jednim hicem (ptice bijahu jedna 

 blizu druge), iliti jednu prevaliti jednom cijevi, a drugu drugom; 

 ali ma to tako , kako rekoh, ne otigje za rukom jer, oprezne 

 ptice, sjetivš i se mjesta možda njima pogibeljna, digoše se na 

 krila prij e nego Vicko dogje do pravoga uzdanoga puškometa. 

 Što da čini tada lovac? . . . treba naravno da upaU za bližnjom 

 pticom pa bilo što bilo! i baš to on i učini jednom i drugom 

 cijevi na zadnju pticu, koja bijaše jamačno deblja. Ali nesreće! 

 ona ni habera ! leti svojim putem preko polja za drugaricom kao 

 baš da nije ni dirnuta, a Feličić, ražaljen, videći izgubljen rijetki 

 lov, ne zna gdje se nalazi . . . vas mu je život u očima, koje 

 prate bježeću pticu; a ta, gle paka! na veliko njegovo čudo, 

 nakon ne duga leta , sve na jedan mah, podvivši krilo, kao gromom 

 udarena na zemlju strovali. Vicko jedva to vjeruje svome vidu, 

 te će kao zrno na pticu koju nadje gotovo na pola mrtvu. Što 

 bijaše? kao što se mnogo puta dogodi i u sitnijemu lovu, jedno 

 zrno sačme pretuče joj krilnu kost, om er, koja usljed leta, uz- 

 državši dakako ono teško tijelo, nakon malo trajanja na svrhu 

 puče i prelomi se, a ptica stepna i tegotna, zvinuvši od tle, 

 mahom iz visine nako m malo doba pogine. — Drugarica ubijene 

 ptice, vidjevši to okrene letom na stranu te se nasadi više polja 

 na gomilu tako zvanu „Biskupija" koja stoji na jednome bre- 

 žuljku kog podnožje, sa južno-zapadne strane polja, plaču morski 

 valovi. (Pod Gospom). — Naš gosp. Feličić će tada brže bolje put 

 nje, eda bi i drugu pticu smirio: a u to se promoU iz borove 

 gore i drugi lovac, to jest, moj veliki stari prijatelj gosp. Pero 

 Kukuljan, lovac kome na daleko nema para i komu je (pošto je 

 prebivao njekoliko godina u Rusiji) vrlo dobro poznat ovaj lov, 

 te je mnogo ovih ptica tamo ubio; i tako će sada jedan lovac 

 s jedne strane a drugi s druge, smjerati na istu pticu, tražeći 

 način da je što bolje prevari. Nu ptica, bilo da već poplašena 

 od hitaca upaljenih na druga postade opreznija, bilo paka da 

 možda velika pohlepa Fehčićeva za rijetkijem lovom, ne dopu- 

 štaše mu ravnati se hladnokrvlju, te vući se tiho i dovoljno sa- 

 krivenu zbog cesa b ijaše prije vremena od ptice opažen, bilo to 

 jedno ili drugo, ona se digne na let prije neg lovci dopru do 

 puškometa; pozdravljena dakako od četiri hitca koji bijahu od 



