299 



bi časom zaronila, a časom paka izašla čitavim prsima izvan vode, 

 pluskajući po moru prednjim udima, kao naime dječad kad jedno 

 drugo hoće na kupalištu da za šalu poljeva. — Vidjevši to rečeni 

 gosp., koji se nalažaše udaljen od megjedice gotovo 60 metara, 

 krene hitno natrag, te hvativši ostragušu, koju u kući imaše, 

 zovne iz kovačnice bonice jednog zanatliju eda bi on došao skupa 

 s njime da ustrijele životinju, pošto, jer mu u ono vrijeme bi- 

 jaše oboljelo oko desno, to se njemu ne dadijaše učiniti. — Oba 

 dvojica dakle sigju polagahno do mjesta s kog prije bi opažena 

 megjedica, te je vide gdje još slijedi u syojoj igri i veselo po 

 moru pljuska. — Premda njihova ostraguša bijaše dobra i pod 

 zrnom, te se odonle slobodno mogaše paliti dobrim uspjehom, 

 ipak taj kovač, dakako malo vješt u opće puškama, a manje lovu, 

 hotjaše na silu, mora se reći, da se još približi, te tako probudi 

 pažnju životinje, koja zaroni i više žalibože na vrh ne izagje. 



Javit mi je ovdje da prije navedena slučaja, to jest mjeseca 

 augusta, rogjak gorespomenutoga gosp. Marka, Melko Tomaš^ević, 

 namjeri se na jedan eksemplar megjedice u „Kolorini" (malenom 

 zatonu u Pilama blizu grada), koja bijaše na jednoj morskoj hridi. 

 Poplašen zaroni te izagje na suho s druge strane rečenog zaton- 

 čića pod tvrgju S. Lovrijenca; nu tu ostade malo časa, jer kad 

 se taj mladić vrne iz kuće, gdje pogje uzeti osti da ubije me- 

 gjedicu, (da!) veće je ne nagje. 



Treći prikaz megjedice, i sada ispod samog grada, bijaše 

 iste godine 1889. u oktombru mjesecu, noćno. — Bijaše tiha ali 

 mrka noć, lijepo more ; g. A. Miletić i jedan drug ribahu ne da- 

 leko jedan od drugoga nasagjeni na hridinam pod „Bokarom", 

 vrh samog mora, kad eto, drugu Miletića, prikazat će se megje- 

 dica kod njega, lagano gdje se vuče na suho. Vigjevši on u 

 noćnoj tmini njeki kao crni trup, a nješto u njemu, dapače u 

 glavi, čovječjeg oblika, skoči poplašen, vikne i na visoku hrid, 

 nezna ni on kakO; se napenje, eda bi se spasio „morske ne- 

 mani", kao što on reče gosp. Miletiću, koji, čuvši glas druga, 

 dotrča k njemu. Rečeni gosp., pošto ne opazi ništa nova, bivši u 

 to megjedice nestalo, stane da se šali drugome, ali zaplati šalu, 

 jer, kad se povrati na svoje mjesto da dalje riba,, megjedica, 

 koja, rek bi da onu večer naumi strašiti naše ribare, sve na 

 jedan mah kod njega iz mora na hrid skoči puhajući, te s hridi 



