329 



Naš se Gjuro god. 1879,, iste godine, kad bi stalno u službi 

 potvrdjen, oženi s Marijom Femenićevom, učiteljicom u Zagrebu, 

 a kćerju umirovljenoga predsjednika kr. sudb, stola, Gjure pl. 

 Femenića, sada načelnika u Varašdinu. Ona mu rodi dvoje djece, 

 Jelenu i Božidara; no prva umrije u četvrtoj, a sin u trećoj 

 godini. 



Nije mjesto ovdje, da se iznese na vidjelo sukromni mu 

 život, ali treba istaknuti tu istinu, da se u nagloj mu donekle 

 naravi krilo vruće, plemenito srce i prema ženi i prema materi 

 i prema djeci i prema drugu. Značajno je upravo za njegovu 

 žarku ljubav prema materi ovo: Izprosio djevojku prije no se 

 upoznao s potonjom svojom ženom. Imala ona nešto novaca, 

 pak htjela, da mu se mati uz novčanu potporu odijeli od sina. 

 Ali ujede ga guja — s mjesta ju ostavi. Ne htjede se sinko 

 Gjoko od sirotice stare majke otkinuti, koja i dočeka smrt 3 mje- 

 seca prije njegove smrti pod njegovim krovom. Smrt djece po- 

 trese mu dušu, pa to se očito pokaza u životu mu ; od toga 

 najme doba nastade za nj upravo koban život, jer je stao više 

 zalaziti u družtva i med prijatelje, no nije nikada povrijedio lju- 

 bavi prema ženi, koju bi on uvijek pomirljivo prvi susretao, 

 ako bi ju u žestini uvrijedio. Kao drug- bijaše blag, požrtvovan, 

 naročito prema slabim i mladjim pravi otac, vazda spreman da 

 sborom i tvorom pomogne. A ne uzmože li pomoći, a on ne 

 htjede ni odmoći. Dokazat će mu to jamačno njegovi drugovi, 

 kao n. pr. prof. B. i Š. i drugi. Pače i iz zla znao bi dobro iz- 

 biti. Sbude se naime jednom, te se jedan njegovih mladjih dru- 

 gova teško prema njemu kao ravnatelju ogriješio. Sutradan eto 

 ti kajna druga preda nj. ,. Pustimo to, brate," reći će mu, „ko- 

 liko i jest zlo, ne će nikakovih službenih posljedica biti, ali pod 

 taj uvjet, ako više ne oklijevaš položiti ispite svoje, te se pomiriš 

 s otcem". I moj ti mladi jadnik uči te uči, položi ispit, pomiri 

 se s otcem, pa sretan čovjek i on s djecom i ženom. 



Može biti, da je i taj neki veliki prijateljski i kolegijalni 

 obzir — dokaz mekana mu srca — donekle i razlogom bio onim 

 svakako službeno opravdanim prigovorima, po kojima je morao 

 od ravnateljstva odstupiti, rana, kojamu jepodjedala srce, zgoda, 

 koja mu je razorila mir u kući, koja je i njemu izmamila mnogu 

 gorku, kajnu, tešku suzu, a shrvala i ženu i mater mu od tuge, 

 gdje je morala dne\ice gledati očajnu borbu sina si za svakdanji 



