330 



kukavni zalogaj i opet duševnu mu borbu samim sobom, borbu, 

 koja ga konačno shrva upravo onaj čas, kad bi bio morao zva- 

 nično ponižen na službovanje krenuti u Rakovac, u mjesto, odakle 

 je slavljen sbog svojih vrlina kao ravnatelj osam godina prije 

 krenuo u Zemun. 



I kao znanstvenik zaslužuje Sebišanović svako štovanje. Ako 

 uzmemo u obzir, da učitelju na srednjem zavodu u opće malo 

 vremena preostaje, ako hoće savjestno vršiti ci el u svoju službu 

 da se mnogo bavi znanstvenim iztraživanjem svoje struke, valja 

 reći, da je Sebišanović i znanstvenim radom svojim dokazao, da 

 je za prirodopis ginuo. Najmilija mu bijaše slast proći u polje, 

 u šumu, u prirodu i život joj motriti, ih se opet spustiti na vodu 

 ribu pecati. Mogao si ga naći na Dravi, na Savi, na Dunavu, na 

 Plitvicama kraj Varaždina, gdje ribu proučava. 



Ako njegovi radovi i ne obsežu teška volumina, a to nisu 

 ni mogla biti, ali odaju samostalna, brižna motrioca domaće 

 faune i flore. 



Osim toga što se je u dva maha odazvao popularnim pri- 

 rodopisnim radom književnim za društvo sv. Jeronima u Zagrebu, 

 ima rada njegova o domaćoj fauni i flori, u školskim izvješćima 

 realke u Rakovcu, Zemunu, u Glasniku naravoslovnoga društva 

 u Zagrebu, osobito III. i IV. god. Uz to ima u Varaždinskomu 

 viestniku i Narodnim Novinama, osobito zadnjih godina, više čla- 

 naka često polemičko-didaktične tendencije, koje se vazda odh- 

 kuju znanstvenim razlaganjem i lijepom formom jezičnom. 



V. N. 



