X 



prvi na javu prof. gimn. senjske Viktor Mihailović. U programu 

 toga zavoda za škol. god. 1864 — 65. objelodanio je raspravicu s 

 natpisom: „Ein Wort an die Naturfreunde unseres Vaterlandes." 

 U tome je člančiću živo pregnuo uvjeriti čitaoca i čitavi narod 

 hrvatski, kako bi od prijeke potrebe bilo, da se zasnuje društvo 

 hrvatskih prirodnjaka i kakovo bi široko, a sa svim slabo obrađeno 

 polje blagotvornoga rada čekalo članove takoga društva u našoj 

 domovini. Među tim Mihailovićeve su riječi ostale u onaj par glas 

 vapijućega. Do osnutka društva, kako svi znamo, ipak ne dođe. 



Valjda već u isto vrijeme, a sa svim sjegurno malo godina 

 poslije znamenite izjave Mihailovićeve, svojski je oko oživotvorenja 

 ideje ob osnutku prirodoslovnoga društva stao raditi i u bijelome 

 Zagrebu muž, kojemu je naše društvo u prvome redu puno hvale 

 dužno, na ime prof. S. Brusina. Stupivši, kako sam pripovijeda 

 (Glasnik I. god. str. 4 i dalje), na čelo naravosl. odsjeku narodn. 

 muzeja početkom g. 1868., uvidio je, da mu ima jedna od naj- 

 prječih briga biti, „daše utemelji društvo hrvatskih prirodoslovaca, 

 koji će svojim radom i zavodu biti u pomoć, i pospješivati raz- 

 vitak ovih toli zanemarenih struka u našem narodu". Koliko je 

 Brusina od g. 1867. ovamo sistemalički pregnuo, da u život pri- 

 vede prirodoslovno društvo, kako je za tu ideju nastojao oduševiti 

 i kako je faktično oduševio lijepu kitu tadašnjih prirodnjaka i 

 prijatelja prirode, razabira se iz njegovih riječi u gore citiranom 

 članku ,,o postanku hrv. nar. društva". 



I zbilja, činjaše se, da je g. 1869. svanulo sretno proljeće. 

 Činilo se, da su ponajteže zaprijeke svladane. Svakako bijaše sve 

 tako pripravljeno i dobro promišljeno, da je opravdan bio za- 

 ključak, što ga je na 4. travnja 1869. stvorilo kolo uglednih mu- 

 ževa sa Brusinom u sredini, da se na ime osnuje „Jugosl. pri- 

 rodoslovno društvo", koje bi bilo imalo izdavati i posebno društveno 

 glasilo. — Među tim stvar i opet zape, a čini se, žalibože, jedino 

 poradi nedostatne reklame, kojom se pregaoci dobre stvari hotice 

 nehtjedoše poslužiti, držeći, da je ideja sama u sebi tako dobra, 

 da reklame ne treba. Ta je misao sjegurno bila opravdana, aU 

 koje koristi, kad do osnutka društva ipak ne dođe. 



I tako prolažaše jedna godina za drugom, prođe čitavi de- 

 cenij, a bome i polovina drugoga. Brusina među tim ideju nije 

 napustio, radio je za nju, gdje god je mogao i kako je najbolje 

 znao, iznosio ju pred najkompetentnijim forumima na javu, sa- 



