60 



njima kasnije dobe, al bilo je ipak jošte ljudi, visoko naobraženih, 

 koji su ostali pri Herodotovu mnijenju. ^ 



Ove nije ni Arhimed (287—212 god. pr. Is.) osvjedočio, ni 

 Eratostene. 



Arhimed dodao je Aristotelovim zapažanjima matematički 

 dokaz, da je zemlja okrugla. U spisu De iis, quae in aqua vehun- 

 tur^ glasi drugi stavak: „Površina svake u miru stojeće kaplje- 

 vine imade sferičan oblik, a dotična sferična površina imade isto 

 središte sa zemljom; ili: Površina svake pojedine vode na zemlji 

 jeste samo dio jedne velike sferične površine, te po tomu more 

 čini površinu kruglje. 



Glasoviti predstojnik aleksandrijske knjižnice, Eratostene, ^ bi- 

 jaše dočuo, da je 21. juna u Asuanu jedan bunar do dna od sunca 

 rasvijetljen. Zabavljen velikim svojim mjerenjem, o kojemu će kašnje 

 govora biti, shvatio je Eratostene važnost ove vijesti te je odatle 

 zaključio, da je zemlja od juga prema sjeveru svedena. 



Koliko su nam sačuvani fragmenti Eratostenove geografije, to 

 svugdje vidimo, da slijedi stope Aristotelove, te je i glede dokaza 

 za okrugljost zemlje poglavno se oslonio o Aristotela. 



U samoj Grčkoj našla je Aristotelova nauka pristaša al i pro- 

 tivnika. Stoici,* koji se živo zanimahu oko geografije, pristajahu 

 uz nazor, da je okrugla zemlja središte svemira. Epikurejci pako 

 nastojahu, da oprovrgnu osobito Aristotelovu tvrdnju, da se čestice 

 zemlje usljed teže u kruglji sakupiše. Ovaj juriš proti Aristotelovoj 

 nauci ostade bez zamašnijih posljedica, jer su ga Epikurejci pod- 

 uzeli nedostatnim znanstvenim sredstvima. ^ 



Spoznavanju oblika zemlja manjkala je najpouzdanija podloga 

 Sve dotle, dok se nije mjerenje rabilo za ispitavanje oblika zemlje. 

 Dok su ljudi u zemlji nazrijevali plosni kotur, dotle je svako pro- 

 suđivanje njene veličine bilo nemoguće. Tek kada je mjerenje isho- 



^ Tako jošte i Tacit cf. Germania c. 45. 



^ Archimedis opera omnia cum comm. Eutocii ed. Heiberg v. II. 

 Leipzig, 1881 p. 359. sq. 



^ Mädler, Gesch. der Himmelskunde, Braunschweig 1873. I. p. 58. 

 Berger, Die geograph. Fragmente des Eratosthenes. Leipzig 1880; p. 100 sq. 



* Stobaci, Eclogarum physicarum et etbicarum libri duo. I. 19, 4. i 

 na drugim mjestima, c. £ Strabo XVH. Lucretius, De rerum natura V. 450. 



^ Plutarch, De plac. pliil. I. 4. (Diels o. c. p. 289). 



3 



