Dizanje i padanje kontinenata. 



Pokusno predavanje za habilitaciju u ki-alj. sveučilištu Franje Josipa I. 

 u Zagrebu, držao dne 9. srpnja 1894. 



prof. dr. H. Hranilović. 



Poštovana gospodo ! 



Kušat ću. da ocrtam na kratko — u koliko mi to ograni- 

 čeno vrieme dozvoljava — onaj zamašni geofizični pojav, što ga 

 je znanost nazvala dizanje i padanje kontinenata. 



Relijef geoida rezultat je izmjeničnog djelovanja endogenih i 

 eksogenih pojava. Endogene pojave uvjetuju sile, koje imadu svoje 

 izhodište u samoj zemaljskoj kruglji ; eksogeni pojavi pokazuju nam 

 vanjske sile, koje izvana na zemlju djeluju. Da je obličje kopna 

 ovisno lih o djelovanju eksogenih sila, to bi nam tekom vremena 

 kontinenti predstavljali bezkrajne, jednolične ravnice, koje bi se 

 neznatno uzdizale nad morskim licem. Sve bi gore erozija i abrazija 

 odstranila, a njihovim ruševinama izpunile bi se sve doline i uvale. 



Da taj proces, koji neprestano teče, do ovoga rezultata ne 

 vodi, uzrokom su endogeni pojavi, koji tako rekuć površinu naše 

 zemlje neprestano pomladjuju i uništene forme zemaljske kore iz- 

 nova sagradjuju. U ove endogene pojave ubrajamo tako dj er di- 

 zanje i padanje kontinenata. 



Čudno izgleda, kad govorimo o dizanju i padanju kontinenta, 

 jer što je običnomu mišljenju stalnije i pouzdanije, nego tlo naše 

 majke zemlje? Nu i ograničenomu izkustvu pokazuju zemljotresi i 

 rušenje gora, da se tlo znade gibati. Ovi vehementni pojavi — u 

 koliko znadu lokalno zamašno djelovati — ipak u nama ne pro- 

 budjuju predstavu, da su kadri pridizati i spuštati ciele kontinente. 

 Pojave, koji nam to tumače, moramo na drugom mjestu potražiti, 

 gdje je njihovo tiho i polagano djelovanje opažanju pristupačno. 



