104 



postanak svieta. Temeljna misao svih tih mita izražena je u rije- 

 čima Geneze, gdje se kaže: „Reče Bog, da se sakupe vode, koje 

 su pod nebom, na jednom mjestu, i da suho iznire. I suhomu na- 

 djenu Bog ime zemlja, a skupljene vode nazva more." 



Znanstveno shvaćanje našega pitanja nalazimo najprije u 

 grčkom narodu. God. 423. stupio je opet na dramatsko poprište 

 Aristofane sa svojim „Oblacima". Ujedljiva satira ove drame ne 

 bijaše kadra steći pjesniku žudjeni lovor; no šaljiva scena, gdje 

 lukavi Strepsiades, u Sokratovoj školi izvješten, lihvara Aminiju u 

 škripac tjera, sačuva nam spomen, kako je atenskomu narodu obće 

 poznat bio problem o gubitku vode na zemaljskoj kruglji. 



Aristotele, ^ koji je u sebi sakupio cijelo grčko znanje, jasno 

 je već upoznao odnošaj izmedju mora i kopna, kad kaže : „Ni jesu 

 jedna mjesta uviek kopno, a druga opet uviek more, već gdje je 

 prije zemlja bila, sada postaje more, i gdje je sada more, biti će 

 opet kopno." Aristotele odlučno zabacuje već po Anaksimandru 

 zastupano mnijenje, da se morska voda polagano gubi, te da more 

 postaje sve manje. Strabo, koji nam je u sbijenoj svojoj knjizi sa- 

 čuvao cijelo geografsko znanje klasičnih naroda, na mnogim mje- 

 stima tumači pojave sekularnoga izpinjanja, te navadja konkretne 

 primjere. Sukus njegovih nazora jest, da more raste i pada po 

 tome, da li se tlo diže ih pada. 



Tertulijanovo geslo „Cum credimus, nihil desideramus ultra 

 credere" označuje mrtvilo znanstvenoga rada u srednjem vijeku. 

 Tek u 13. vijeku uzkrisi se opet Aristotele i njegov poticaj po- 

 takne na novi rad. Pri koncu svoga života latio se je Dante, naj- 

 veći zastupnik renaisance, znanstvenoga rada. Pri koncu svoga ži- 

 vota posvetio se je ovaj silni genij, pošto ga je njegova nedosežna 

 mašta bila povela u rajske visine i u paklene dubine, ispitivanju 

 ob odnošaju nivo-a vode i kopna, u kojem iznova zasvjedoči go- 

 lemu snagu duha svoga. 



Svojim predavanjem „De aqua et terra", koje je g. 1320. u 

 Veroni držao, potrese tadašnjom naukom, koju poglavito zastupahu 

 Vincent Beauvaiski, Ristoro d'Arezzo i Bruneto Latini, da je ocean 

 viši od kopna, jer to dokazuju izvori na visokim gorama, koji svi 

 svoju vodu crpe iz oceana. Dante dokazuje, da je ocean koncen- 

 tričan oko zemaljske kruglje, te da je kopno više od oceana, a ne 



^ Meteor, I. c. 14. 



