105 



obratno. Četiri vijeka ćemo preskočiti, da docljemo u dobu, u kojoj 

 se rodi iz intenzivnijeg opažanja prirodnih pojava množina opri- 

 ječnih mnijenja, koja su željela protumačiti dizanje i padanje kon- 

 tinenata. 



Početkom 18. vijeka desio se je mladi Francez Benoist de 

 Maillet kano konzul u Egiptu. Ovdje pa i na obalama sredozem- 

 noga mora naišao je on na znakove, koji mu pokazivahu, da more 

 uzmiče. To ga navede na zaključak, da se voda u moru u obće 

 gubi. Posmrtno njegovo djelo „Telliamed" probudi veliku senza- 

 ciju, jer u to doba, oko god. 1748., bijahu u Švedskoj već odpo- 

 ćeta opažanja, koja iznova na ovu diskusiju upozoriše sav učeni sviet. 



Već godine 1702. opazio je švedski fizičar Hjärne uzmicanje 

 obalne crte, te je dao zabilježiti znakove, da se taj pojav bolje 

 kontrolirati može. God. 1721. iztaknuo je E. Swedenborg, mnijenje, 

 da more oko polova pada, a da se uzdiže pod ekvatorom. Nu tek 

 djelovanjem Linneausa i Gelsija bude općenito mnijenje prihvaćeno, 

 da mora polagano nestaje. Godine 1743., kad su već obojica bila 

 profesori na upsalskom sveučilištu, u posebnim razpravama pobliže 

 ocrtaše konsekvenciju nestajanja mora. Oni iztakoše, da će na našoj 

 zemlji radi nestatka vode prestati svaki organički život. 



Nauka ova pričinjala se je Švedima tako pogibeljna, da ju 

 je sabor osudio i historiografu Olausu Dalinu naložio, da ju 

 oprovrgne. 



Dok su tako u Švedskoj osnivali hipotezu desikacije, t. j. ne- 

 stajanja vode, dolažahu istraživanja u Italiji do protivnoga re- 

 zultata. Manfredi u Bologni, potpomagan po Zendriniju, pokazao je 

 god. 1746. u svojoj knjizi ,,De aucta mariš altitudine", da se lice 

 morsko na istočnoj talijanskoj obali polagano diže. 



Dokaze za to nalazio je Manfredi poglavito u nekim sgra- 

 dama u Raveni i Mletcima, koje bijaše more pokrilo, a da pro- 

 tumači padanje mora u Švedskoj i njegovo dizanje u Italiji, pri- 

 hvati on Swedenborgovu hipotezu o pomnažanju vode pod ekva- 

 torom. 



Talijanski matematičar Frisi pridruži se svojim zemljacima 

 te god. 1782. u svojoj knjizi „De aucta et iminuta marium alti- 

 tudine" razlaže, zašto voda pod ekvatorom raste: jer se zemlja 

 sve više sgušćava, brzina njezine rotacije uvećava i uslijed toga 

 sve većma teku vode od polova prema ekvatoru. 



