106 



Teoretička ova špekulacija izgubi svaku vriednost, kada je 

 Englez Plaifayr g. 1802. u izdanju Huttenove „Theorie of earth" 

 dokazao, da položaj i nivo koralja nad licem morskim baš pod 

 ekvatorom jasno pokazuje nemogućnost, da bi se vode tu sakupljale, 

 a od polova odtjecale. Po tome u Švedskoj ne pada razina morska, 

 već se tlo poluotoka uzpinje. 



Kad se je glasoviti njemački geolog L. v. Buch, koji je go- 

 dine 1807. na opsežnom putovanju švedske prilike proučio, pri- 

 ključio Plaifavru i istaknuo, da hidrostatičko ravnotežje ne daje, 

 da bi more na kojem mjestu više stojalo, nego li na drugom, od- 

 zvonilo je konačno teoriji desikacije. 



Na njezino mjesto stupi teorija elevacije, t. j. ona teorija, 

 koja je oscilacije obalne crte tumačila pridizanjem tla. Ogromni 

 znanstveni materijal, što ga prikupiše u prilog ove teorije Lyell ^ 

 i Darwin, ^ oštroumna njegova uporaba priskrbi teoriji elevacije 

 općenito priznanje, dok nije proti njoj ustao bečki geolog E. Suess 

 te ju u svom remek-djelu „Das Antlitz der Erde" silno uzdrmao. 



On zabaci svako izpinjaaje tla te svede svako dizanje i pa- 

 danje obalne crte na dizanje ili padanje morske razine. 



Ovi nazori, predstavljeni u elegantnoj formi i osnovani na 

 velikom iskustvu i pozaavanju opsežae literature, nađoše općenito 

 povladjivanje. Suess dijeli dizanje i padanje morske razine u lo- 

 kalno i u općenito ili eustatičko. Lokalno dizanje može nastati, 

 kad se pomnoži uz koju obalu privlačiva masa n. pr. izlijevom 

 kakvog vulkana ; nestaje li pako uz obalu uslijed dugotrajne abra- 

 zije kakove gore, to će tu uslijed gubitka atraktivne mase obalna 

 crta padati. 



Općenito dizanje ili padanje morske razine može nastati uslijed 

 rubnog propadanja morskog tla, uslijed općenite sedimentacije, koja 

 morsko dno podiže, pa i uslijed raznih kozmijskih uzroka. Jošte 

 u ono doba, kad je teorija elevacije evala, bio je Bravais dokazao, 

 da terase uz morsku obalu u Švedskoj nijesu posve paralelne, već 

 da stvaraju veoma šiljat kut. Pošto se to sa Suessovim tumače- 

 njem nikako nije slagalo, odbi on resultate Bravaisova ispitavanja. 

 De Geer ^ je pokušao, da stvar na čistac izvede. Baveći se neko- 



^ Principles of Geologv. 



^ Structure and distribution of coral reefs. 1842. 



^ Geolog, foren. forhandlingar. 1888., 1890. 



