4 I. NYELVTUDOMÁNY - OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 
De kell tudnunk, hányadán vagyunk színmüvésziségünkkel. — 
Első tekintetre azt vélhetnők, hogy nincs könnyebb, mint beszélgető 
és cselekvő embereket állítani elé, papiroson vagy színpadon , "s papiro- 
son tán még könnyebb , mondom sokkal könnyebb, mint színpadon, "s 
színművet irni, mellyben az élet viszontagságait hozza át a. művész a 
valódi világból a" színvilágba, mellynek nyelve is épen olly mindennapi 
legyen, millyen a" köz életé. S mi könnyebb ennél? kivált, ha az uj 
izlés", legalább türés" kedvezéséből folyó beszédben , minkeblünkből köny- 
nyen folyó szerelmeket, mindennapi kalandokat irhat a költész? — Ez 
a" képzelt "s örömest hitt könnyüség lehet oka, hogy nálunk is, mint 
egyebütt sokan érzik magokat a" szíinmüvészetre , kellene mondanom , a 
komédiacsinálásra hivattaknak , kik aztán azon üres , mosdatlan , kendőtlen 
fecsegéseket , éretlen, ugyancsak mindennapi elmésségeket , hiu , ala- 
csony , kaczér szerepeket, valóban nevetséges körülményeket, fonják 
szövik össze, mellyek inkább fonó, szövő, mint szinházakba valók. — 
De nem úgy van: a müvészetben semmi sem könnyü, és nincs a  költé- 
szet térén mú, melly annyi ismeretet , olly finom izlést és itéletet, 
annyifelé ágazó gondot és műgondot kivánjon magára "s még nyelvére 
is fordítatni , mint a" színmű; valamint semmi hivatal nem kiván embert 
olly teljes értelemben szépet, mint a" szinészet. — És 
Habet comoedia tanto 
Plus oneris, guanto veniae minus — 
mond Horátz; nincs is kényesebben érdeklő hiba, mint az életben és 
életrajzban ejtett hiba, mellyet aztán nem egyes olvasó néma falai kö- 
zött, de tömege az életet ismerő "s élni tudó embereknek , a" színház 
mindenfelé zúgó és hangzó "s mindünnen viszhangzó köztérén itél 
meg , kik közé a" melly iró nem tartozik "s színművet irni még is bátor, 
lehetlen hogy többször nevetséges hibákba ne essék. Itt a legcsekélyebb 
botlás , mellyre egyes olvasó, mellyre maga a? müvész nem fogna soha 
figyelni, tétetik nyilványossá, mert sok szem sokat lát (s a" különféle 
izlésü és nézetü nép előtt semmi oldala, legcsekélyebb vonása sem ma- 
rad a" műnek figyelem nélkül. "S a nyilványos, nem különben művészi 
eléadás! ez maga legszigorúbb birája a" színműnek , mellyból annál ki- 
etlenebbül ri ki a" költész" hibája, minél tökéletesebb színésznek esik 
hatalmába műve, mert: művészileg jól csak a művészileg jót lehet adni. 
