HELLEN - MAGYAR DRAMATURGIA. 13 
melly ha egyszer megindul, egészen elnyomni akarni, haszontalan eröl- 
ködés , nevetséges tusakodás , valamint más részról , azt hanyagon nézni, 
rombolni engedni, "s magát kényeként vele sodratni, csupa gyávaság 
volna; igen, ha valóban ártalmas , intézni , csinján vezetni, "s hogy 
önkényt simuljon, vele kezet fogva barátkozni, a vágányba, mellyből 
folyvást kiésapong , nyájas és bölcs kezekkel visszaillesztgetni, hogy az 
illemes irányt, mellyet neki adni akarunk, önkényt fogadja el, "s ma- 
gát arra vezettetni örömest engedje. — Jóval okosabban cselekszenek 
tehát a" szinészet ellenségei, ha ellenségek lenni megszünnek, sót ha 
barátságukkal iránta figyelmet mutatnak, hogy hami rossz mutatkozik 
annak körében, azt gyengéd kézzel irtogassák, irtogató szándékuknak 
helyes okait világosan tudatva, hogy még azok is, kik a rossznak, 
akár gondatlanságból , akár hiú vonzalomból heves barátai, még azok is, 
föleszmélve lássák az örvényt, mellyet kerülni, betapasztani tanácsosb, 
mint vakon rohanni neki, "s benne visszafordulhatlanul eltemettetni. 
Korunk okulni akar, "s csak okulva, tudva akarva javulni; okulni pedig 
csak világosság és meggyőződés" utján lehet. 
Szükséges, hogy a társaságnak mindenkor legyenek őrjei, er- 
kölcsi őrszemei, oktatóji, feddőji és fenyítóji, s akkor legszüksége- 
sebbek illyenek, mikor a nép uj fejlődésének megyen elébe, hogy a 
fejlődés és képzet el ne ferdüljön. De ez őröknek csak igen is bülcsek- 
nek illik lenniök. A" bölcseség javalja, hogy ahhoz, kinek erkölcseibe, 
életmódjába , egész szellemi lényegébe akarunk munkálva avatkozni, 
épen ne ellenséges, visszalökó gőggel, mindent rosszaló ránczos hom- 
lokkal tegyük munkánkat, sót minél nyájasb, szeretettel és résztevő 
buzgalommal minél teljesb arczot mutassunk; ez vonz, amaz eltaszít; 
ez lágyít, amaz makacsít; ez szabad engedékenységre simítja hozzánk 
a" tánitványt, az kemény ellentállásra ingerli. — A? bölcseség javalja , 
hogy egy fejlődésének indult gyermek-nép" kedvelt bábjait, bármilly 
hiúknak látszanak azok a" bölcs" szemeiben, necsak ki ne tépjük erővel 
kezeiből, sót magunk adogassuk azokat elébe, magunk is játszadozzuhk 
azokkal, hogy szeressen bennünk" érettük a" gyermek 7s a  részvétért, 
mellyel játékába elegyedünk. Nem helyén bölcs az, a ki mindig és 
mindenütt szigorún bölcs , "s a" csak magának bölcs, nem használ semmit 
a  közjónak. — Milly könnyü dolog játék közben intézni a" gyermek" 
