22 I. NYELVTUDOMÁNY - OSZTÁLYI ERTEKEZÉSEK. 
A" keresztény religiót már eredetéhen az istenség szent igéje, 
fönséges szelleme, örök igazsága ölelte. Ennek szerzője, az isten-em- 
ber, már tizenkét esztendős korában a" templom" falai között bölcselke- 
dett; holott Orpheüsz, a" hellennek" képzője, hűves barlang" árnya alatt 
játszadozott héthangu lantján. Annak szelleme, a" legtökéletesebb főész, 
a" legtisztább szentség tiszta szülöttje, a" hi, szeretet és remény" karjain 
szálla alá a" halandók közé, eget "s földet, a végtlen erkölcsi világ 
egyetemét egyesítendő. — Már csak e fő eszme szerint is tehát, mi mind-. 
nyájan gyermekek vagyunk, gyermekei egy atyának, a  mennyeinek , 
a" legtökéletesbnek! mi ugyan, miként a" hellenek, azok az érzéki ter- 
mészet csalfa szégyenyt nem ismerő hű gyermekei, a" természet nagy 
képeit és jeleneteit , a phantaszia" merész játékait, nem szellemíthetjük, 
nem istenithetjük; nem faraghatunk magunknak istenkéket, hogy ját- 
szadozhassunk azokkal: de lehetünk a" teremtő atya által megszentelt 
természetnek , "s ebben magának a" teremtőnek hű, szép gyermekei , kikre 
ha már csekélyebb érdekkel hat a" természet mindennapi külszine , annál 
hatalmasabban munkál előttünk megnyilt titkos tára, az erők" és törvé- 
nyek" örök rendszere, az ezer és ezer világok, "s ezekben a különféle 
lények" csuda hármoniája, csak tekintsünk bele, "s tanuljuk azt; "s itt 
nyithatjuk meg annak roppant tára előtt tiszta keblünket, hogy benne 
a" teremtő atya" szeretetére, dicsőitésére szikrát kapván gyuladjunk, 
iránta gyermeki bizalommal elteljünk. — És, ki kivánta valaha tanít- 
ványaiban úgy fölgerjeszteni a. gyermeki szép érzelmeket, természet és 
teremtő iránt, miként a" mi religionk" isteni szellemü szerzője? ki festé 
egyszerüleg szebben "s igazabban a természetet, mint az, ki a mezőre 
utasítá övéit, hogy vizsgálják annak liliomit, elvonva őket a" vakító hiu 
külfény" tiszteletétől, mellyben Salomon, mellyben a" mesterkélt fönség 
szeret hiún ragyogni, "s melly annál kevesbbé szép, minél ragyogóbb ; 
hogy vessék szemeiket a" hig légre föl, mellynek gyengéd öblén kéjükre 
lebegnek az ég madarai, "s aggalom nélkül veszik el a mennyei atya 
nagy tárából eledelüket; hogy elvonja övéit, a" testet lelket bilineselő , 
öldöklő szertelen aggalomtól, mellyel a" csupa test, has" és pénz" embe- 
rei, kik élnek hogy egyenek, kinozva magokat , zsarolva embertársai- 
kat, minden gondjukat annak keresésére fordítják, miként élhessenek 
holtukig , miként csalhassák a" halált, a" folyvást halálos rettegésben hal- 
