HELLEN - MAGYAR DRAMATURGIA, 29 
"§ nem , miként a" színmüvészet festi előttünk, emberi csendes lélekkel, 
alázatos és szelid szívvel, hódolólag föntebb hatalomnak. Ha e" gőgben 
látjuk Ászkhülosz" embereit, például Prometheüszt föllépni, káramlani , 
rettenetes kinjaira érzéketlenül, Zeüszt és istentársait; hát Szophoklesz" 
és Eüripidesz" szelidebb szelleme kibékelteti az emberiséget a" szinészet- 
tel , kiknél a" fölállított elvvel tökéletesen egyező személyeket találunk. 
— A" keresztény religio" szelleméből pedig mi kitünőbb, mint épen az , 
mit a" színmüvészet főczéljául tüze ki az utólag nem előlegesen, a" hel- 
len színmüvészetnek előtte jelengó szelleméből, nem egyedül az elméló 
ész" eszméiből "s elveiből indult philoszophusz? t. i. az élet viszongásai- 
nak és bajainak béketürelmes viselete. És az, ki erre szóval tanítá, 
serkenté követőit, legtökéletesb példányául adta magát az emberi erőny- 
nek, életében és halálában; olly példányul, mellyhez nem volt, nincs 
előkép, millyent nem nyujt az emberiség" nagy története, mellynél szeb- 
bet, nagyobbat és dicsóbbet nem képes előnkbe képzeni az emberi képz- 
erő. És ez Jézus, a" bűnökkel és gyalázatokkal terhelt igaz a" kereszt- 
fán, majd dicsőülten föltámadt "s egekbe szállt isten- emberhós. "S ez 
nem rege. 
De egy nagy különzetet nem szabad itt elhallgatnom, melly 
azonban nem müvészi, hanem dogmai tekintetben fontos, "s ez az: a 
sokistenség" emberei fatumot ( Moroa, Tuxzn, avayxn) könyörületlen, kike- 
rülhetetlen buta végzetet hittek, melly ellen, a" különben szabad kéjü 
és önkényü istenségek, maga a" nyilaiban hatalmas Zeüsz sem óvhaták 
sem magokat , sem a halandó embereket. Maga Heraklesz , Zeüsz 
gyermeke és kedvencze, alá volt vetve a" végzet vasvesszejének, "s csak 
ennek nagy lélekkel türt és viselt csapásai által emelkedheték az istenek 
közé. Nem saját vétke ülé meg ót — ezt Zeüsz eltörülteté vele a" rab- 
szolgaságban — hanem szövetsége Deianeirával , melly a" végzet munká- 
ja vala, "5 Deianeira, a" jó és bölcs nő, akartlan ülé meg a" hóst. — E 
mellett voltak isteni végzetek is: ezeket nem különben kikerülhetle- 
neknek hivék ugyan, de még is bizonyos föltételekre, péld. áldozatok- 
ra , engesztelhetőknek. — És a" végzet ugyan bünt bünre gyüjt, akara- 
tunk ellenére is, és vért vérrel boszul (Eürip. Medéa.) Itt tehát a" bé- 
getürést szükség parancsolja: türnöd kell, mert nem kerülheted! Milly 
M. T. T. ÉVK. IV. 2. 4 
