HELLEN - MAGYAR DRAMATURGIA. 27 
teti velünk az emberi szabadságot, melly itt a szükségesnek egészen föl- 
áldoztatni látszik; hanemha a" szabadság abban látható, hogy a" végzet 
alatt bajlódó ember önként, elszánt nagy lélekkel viseli bajait, híve ma- 
radva a" kötelességnek és erőnynek , bajaiban, szenvedéseiben a" mérsék- 
letnek, szerénységnek és béketürésnek, de a melly eróny ismét isteni 
ajándéknak tartaték.  ( Eüripid. Oreszt. 682. v.) Azonban tagadhatatlan, 
hogy Szophoklesznél és Eüripidesznél csak mintegy távolból és csende- 
sen munkálva hat a" végzet az emberi életbe, egyes cselekedetekben rit- 
kán látszik erószak, sót teljes szabadsággal teszi ember azt, mit a" vég- 
zet és nem ő akar, sót mit ő, ha tudná, hogy a" végzetet teljesíti , te- 
endő nem volna; sokszor szoros kötelességét teljesítve, a" végzet által 
kitűzött "s kijelentett bűnt, rút tettet kerülni akarva, megyen a" kelep- 
czébe, természetes összefüggésben állván az egyes cselekedetek. — Néz- 
zétek Ödipuszt, a" bölcs férfiut, a" népét atyailag szerető, derék erőnyü 
királyt, elborítva olly bűnökkel, mellyek nemcsak közvéleményben , de 
valóban legundokabbak , mert természet elleniek, mellyeket hogy elkö- 
vetend, előre intve volt Apollon által, "s a. mellyeket épen akkor kö- 
vete el, mikor kerülni leginkább iparkodék. Egész élete, láncza a" vég- 
zet által reá mért tévedéseknek és bajoknak. Már atyja Lajosz meginte- 
ték, hogy saját fija leszen gyilkosa, ha fiat nemzend. Ő még is nemze; 
de hogy a" jóslatot kijátsza , a" kis Ödipuszt megöletni parancsolá.  Ödi- 
pusz azonban Korinthba vitetik, "s Polübosz királytól sajátja gyanánt 
neveltetik. Apollón jóslá neki, hogy atyját leszen megölendő , "s anyjá- 
val nószendő. Hogy ez utálatos bűnöket kerülje, szorgosan kerülé az 
atyainak vélt házat, "s épen igy ütközék, mint vándor, atyjába, kit, 
mint az utból kitérni nem akarót, véletlenül megüle. Most hírül veszi, 
hogy a" fejedelmetlen Thébét inség nyomja, nem szünendő , mig Sphinx 
rejtélye meg nem fejtetik; ide siet az emberbarát; megfejti a? rejtélyt és 
nőül veszi az özvegy királynét, vele gyermekeket nemz, nem tudva, , 
saját anyjával, a" boldogtalan! boldog még is, ha mind ezt meg nem 
tudja. De a" végzet semmit sem hagy félig, és az ő intésére mindig kész 
istennők , kik semmi bünt, semmi illetlent , semmi rend- törvény- és 
mértékellenit nem hagynak boszultlan, bár legjobb akarattal, legalább 
rossz akarat nélkül történjenek azok, nyomába estek a? vélt- és vétlenül 
bünhült Ödipusznak. Új mirígy és vész borong Thébe és vidéke fölött, 
vii 
