HELLEN - MAGYAR DRAMATURGIA. 92 
nelaosz el nem áll boszujától. E? műve Eüripidesznek közel legszövé- 
nyesb , mellynek kiegyenítésére Apollon jelen végent meg, kijelentőleg , 
hogy Klütümnesztra ellen ő bőszíté Oresztest, Helenét pedig fölvivé 
Olympra. 
Illy hatalma lévén a" végzetnek a" gyarló emberiségen , nem vala 
nehéz a" hellen színmüvészeknek, bűnökkel terhelt még is büntelen és 
jó, nagy férfiakat és nőket állítani elé s távolítani, a" művész" ecsetére 
és izzalmaira méltatlan gonoszt; valamint azt sem csudálhatni, ha a 
tévedt ember a" végzetben vagy egyegy istenben lelé tévedése", bűne és 
bajainak eredeti okát, ellent nem állhatva a? hatalmasb erőnek. 
Vajmi utálatos, erőnyt és szabadságot tipró vala tehát ez a vég- 
zet, szinte mint magok az istenek is, kik a" jó szándéku de aránylag 
gyarló , öntehetlenségükben csüggedező embercséken olly kegyetlenül 
mint kéjkényen üzék hatalmukat! — De a" hellenek ezt nem így vevék. 
Ók ugyan a!" végzetet változhatlannak és kérlelhetlennek hivék, de nem 
sem oktalannak,, sem igaztalannak, sót igen is ok- és czélszerünek , 
igen is igazságosnak , azért szükségesnek is és jótékonynak mind eróny- 
re, mind boldogságra nézve. Átalan mondók már, hogy a" végzet és 
az ennek szolgálatában álló istennők különösen a" gőgöt, minden rend- 
szer- és mértékfölöttit és alattit, minden alacsonyt és rútat, szóval va- 
lami emberhez illetlen, üldék és bűnhíték. Mennyi bölcseség volt, te- 
kintve az időt "s a" félig vad és szilaj nép? csapongni, mindent dúlni , 
mindenen hatalmaskodni rohanó indulatát, e? magában: bármilly zavart 
és alaptalan képzetben! Kit féljen, kinek szavára hajtson az önerejében 
vakon bizó, törvényt csak saját kéjkényében ismerő vad szilaj emberfaj, 
ha már isteneiben is hasonló kéjkényt teve föl, "s hitt korábbi költészei 
után? az egy végzet, halandók és halhatlanok fölött vasvesszővel lebegő 
végzet lehete/s volt egyedül, melly ót korlátozza , a rend, szer ÉS 
illem" határai közé simítsa a. hánykolódó, daczos és makacs gyermeket. 
E" szerint emberedés? iskolája volt a" végzet e" fogalma, a helleneknek. 
"S ezt én mondom ; mit mondandó vagyok, azt a" hellenek mondatják 
velem. ; 
Tudva az élet viszontagságai között bukdácsoló emberhós a! vég- 
zetnek illy befolyását, küszdve száll azokkal szembe, de küszdés kö- 
zött is folyvást emlékeny, mérsékletre és béketürésre. Így törve át 
