44 I. NYELVTUDOMÁNY - OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 
Antigone. 
:" Atyám szenvedéseiben 
Dicsöülend meg egykor a" nevem. stb. 
És most nézzétek az itt szépen beszélőt , hósileg munkálni Szophoklesz- 
nél. . Több részeit járva már be Hellasznak, helyről helyre vezetve az 
ügyetlen agg atyát, vele miuden keserút "s a legkeserűbbet, az em- 
beri kemény szívtelenséget , utálatot, gúnyt megosztva , "s mind ezt 
gyermeki jó szívvel , némi gyönyörrel és édes föláldozatával téve mind 
annak, mi az életben, reá nézve becses és kecses lehete: ott látjátok ót, 
a gyengének, miként maga mondja szerényen, gyenge támaszát, de sze- 
retet- és hűséggel teljes gondu "s szorgu őrangyalát, kit birva még, a 
legboldogtalanabb férfiu benne boldognak tudja magát érezni — ott látjá- 
tok ót Athéne előtt, a" titkos és szentségteljes berekben, emelgetni, ra- 
kogatni, egyengetni az erőtelen atyai lábakat, minden vágyát, óhajtását 
az atyai szívnek kilesni és teljesíteni; ott látjátok ót, siránkozva, ri- 
mánkodva esdekleni a" kétes hajlamu nép előtt, hogy venné föl a" min- 
denütt . üldözött boldogtalant; ott látjátok ót a" mármár átkültözendő 
atyának végölelései között, vele mintegy összeolvadni, "s majd az eltünt 
után hasztalanul terjengetni karjait, fájlalva, hogy tovább nem gyámo- 
líthatja a. nehéz de édes terhet, "s utána sohajtva, hogy vele egyesül- 
hessen. És ez a" gyermeki szeretetnek hellen remek példánya. 
A" hellen honszeretetre térünk át. Ez ott kevés, de erőteljes 
szavakban adatik elé. A" hon! ezért, ennek jóléteért és dicsőségeért 
minden áldozat csekély volt, "s annál édesb minél dicsóbb. —. ,,Nincs sem- 
mi dicsőbb embernek a" honnál". (Phözicznók). Itt Menoikeüszt, Kreon 
fiját, Teiresziasz, az agg jós halálra kivánja, a" végzet nevében, hogy 
Thébe" városa a" végpusztulástól menekedjék.  Kreón, fija" életét men- 
tendő, neki minél hamarábbi megszökést parancsol. — Menoikeüsz szinre 
engedelmességet igért atyjának , "s csak annyi időt kiván , mig Jokasztétól 
bucsuzhatik. Magára hagyatva azonban ; halálra szánja el magát, a" vá- 
rosért nagylelküleg : 
Inségbe hagynom Thébét int atyám, ha hogy 
Megszökni tudnék lenni gyáva én. Neki 
Tán megbocsáthat aggkora ; nem úgy nekem , 
Ha megtagadnám a!" hazát, az eltetőt. 
