HELLEN - MAGYAR DRAMATURGIA. 
at 
ar 
Hogy a" napot ne látnád, a" nap tégedet 
Ne látna , Kontnak árva gyermekét. 
Ki mondja majd: jer édes kis fiam , 
Ulj asztalomhoz , játszál és örülj! 
Nem, nem , te féreg! azt mondják neked, 
"S moslékot adnak , mint kit undokúl 
Veszendőben buják nemzettenek. 
Jer gyermekem , le , lásd szegény apádat: 
Apád" hazája föld alatt vagyon." 
Vesd ezzel össze a" leányaitól bucsuzó király Ödipuszt, "s látni fogod 
nem az utánzót, hanem a" hasonszellemú teremtőt. 
Kont ölén neje és fija. 
Rózsám , szerelmem , hallgass avval el. 
Minden szavad tőr és halál nekem. 
Hallgass el és figyelmezz jól reám. 
Borulj ölembe Rózsa, így borulj; 
Simulj hozzám kesergő kis fiam. 
Lássátok , a" boldogság?" karja közt 
Igy élni, minden véges idő rövid, 
És század, mint pillantat elröpül. 
De jójön bal sors, és felhői közt 
A" jobb reménynek hunyjon csillaga , 
Század lesz akkor a?" percz "s minden óra, 
Kísértő, győtrő , hosszadalmas éj. 
Ezért ohajtsa vissza napjait , 
Ki más örömben éle, hogy midőn 
Alig vehet részt pillantatnyi jóban , 
A" bánat" és baj" századán epedjen. 
Rózsa. 
Oh jaj ha elhagysz, melly isten segít meg, 
Melly ember adhat enyhülést nekem! 
Kont. 
Hagyd a" panaszt, édes nő. — — — 
Ne sirj, ne sirj, te lelkem" jobb fele. 
Ne zokogj , ne búsíts Rózsa , jój szivemre , 
A" messze költözőnek karjain 
Pihenj utószor , add rá csókodat, 
Hogy kedves emlékül azt elvigye. 
Imre. 
Atyám, kezemre forró víz esett. 
