II. 
PHILOSOPHIAI - OSZTÁLYI 
ÉRTEKEZÉSEK. 
II. 
A" PHILOSOPHIAI RENDSZEREK?" MÉLTATÁSA. 
OLVASTA, 
MIDŐN RENDESTAGI SZÉKÉT ELFOGLALNÁ, 
A M. T. T. NAGY GYÜLÉSÉBEN , AUGUST. XXXI. M. D. CCG. XXX. VII. 
HORVÁTH CYRILL. 
dev 
Van bizonyos ösztön az emberben , melly őt kisebb vagy nagyobb ha- 
tással ugyan, de mindenkor nemesítóleg inti egy teljesen összehangzó 
léthez. Rajta nyugszik az ő végiránya: és még is számtalanok az élet- 
ben szabad kifejlődésének akadályai. Ezekhez számolhatni egyfelül áz 
érzéket , midőn tompító szórakozással teszi foganatlanná, mit az érte- 
lem egységre dolgozva megeszközült ; sót másfelül, valahányszor ez az 
értelem kizáró hatalomig jut, "s majd pusztán elvont határozatoknál 
vesztegel, majd véges czéloktól elfogultan egyedúl a" hasznos után indúl : 
önmaga lelketleníti meg saját munkálkodását. Lehetetlen, hogy az illy 
elhajlások valódi megnyugtatást szülhessenek; mert egyoldalúságaikban 
épen olly erőket látunk tévelyegni, mellyek az iménti ösztön szabad 
kifejtésére gyámolúl adattak. Mindazáltal, uralkodjék bármi rögzötten 
ferdeségök , irthatatlan marad ő, "s közepette a legámítóbb éldeletek- 
nek is fül fog villanni vagy mint feddő vagy mint józaniító sugarlás. 
