A" PHILOSOPHIAI RENDSZEREK" MÉLTATÁSA. 63 
itélik ; találkoznak végre, kik közép útat tartván a" szélsőségek között, 
ama" fölséges irányt ideának veszik, mellyet emberi álláspontból telje- 
sen megvalósítani ugyan nem, de tudományos élettel még is megköze- 
líteni lehetséges. 
A" mi ezekben mondatott, fontossága miatt is érdemli már , hogy 
itt se maradjon érintetlenül; de sokkal inkább mint felvilágosító pont a 
következőkre nézve. 
Tudományos életünk" végső alapját az ész teszi, melly amannak 
több oldalu szerkezetében csak önmagát fejti ki. Tudásunk" tárgya a" lét, 
mellynek képviselője bennünk ismét az ész. A" lét álladékos nyilatko- 
zásban képzelve önmagából kölcsönözi a" tárgy különb osztályozatit : 
hasonlólag az ész szabad kifejlődése" másmás fokain önmagából a" formá- 
kéit. Külön váltan nem egyebek puszta elvontságoknál; ámde midőn 
a" tárgy és forma , belül az eszmélet" határain, egymást kölcsönösen át- 
hatják, "s egy összehangzólag eleven egészszé olvadnak, megszülemlik 
az idea, melly esetékes oldalakkal föltünve, a" többi közt, tudományt 
"s műdarabot alakít. Hogy ezeknek kisebb vagy nagyobb tökélye az idea 
többé vagy kevésbbé czélirányos tisztaságától függ, a józan critica ren- 
díthetetlenűl bizonyítja. 
Továbbá, mivel a" véges tartalmu tudományok, minden önállási 
bélyegök mellett is , mintegy önkényt ajánlkoznak önhiányaik kölcsönös 
kiegészítésére , kétségbe hozhatatlan: hogy mindenik lényeges tag egy 
nagy egészben. És ez ama" pont, melly ha vizsgább fölfogásra érdeme- 
sítetnék, koránsem kellene a" tudományos világban olly fonák egyolda- 
líságokba ütköznünk. Sót az ész" álladékos emelkedése iránt sem diva- 
toznának annyi méltatlanságok. Fontoltassék csak meg a dolog egy 
kissé velősebben, "s azonnal világos lesz: hogy épen azok a! kölcsönös 
kiegészítést váró hiányok, "s épen azok az ellentételek, mellyek min- 
den véges tárgyu ismeretben lappanganak , szükségképen okozzák: hogy 
az ész sehol meg nem szúnhetik önmagát tovább lendíteni, valameddig 
az általányos tárgyat mint tiszta létet "s az általányos formát mint tiszta 
gondolatot megragadván , saját mélyébe nem száll, hol miután a" lét tör- 
vényeit azonoknak ismeri a" gondolatéival, képessé válik öumagát a 
mindenségben föltalálni. 
