KAZINCZY FEBENCZ FELETT. 155 



Epések lesznek talán szavaim ; de keserű , kínos emlékezetek tá- 

 madnak lelkemben. Mert gondolkodom a' népről, melly Zrín}it az írót 

 el tudta feledni; melly Faludyt, míg élt, nem ismére; meilj Révairól 

 hallani nem akart ; melly Barútí Szabót és Virágot meg néni siratta ; s 

 mellynek kebelében az ütveuhat évet szakadatlan munka közt eltöltött 

 Kazinczy nyomorúsággal élt és holt. Ó szép reményekre születve , sokat 

 ígérő ifjúságot élve, hirtelen a' sors által leveretett; 's midőn előtte 

 minden pál}a a' literatorin kivúi bezáródék, ez egyetlen egy pályán 

 közönségünk elvoná kezét a' magát neki áldozó elől; hogy tévelyegjen 

 elhagyatva, küzdjön nem segítve, 's arcza izzadását és szeme vérkönnyeit 

 hagyja jelül kéziratain , 's árva gyermekein ínségét. Két rendbeli folyó- 

 irásai részvétlenség miatt, mindjárt kezdetben, elakadtanak; nyomtatott 

 számos művei tizenegj' millió népesség közt vevőt nem leltének ; leg- 

 nagyobb becsű kéziratainak nyomtatót nem talált ; 's halálig tartott fára- 

 dozásai' jutalmát nem arathatta az országban , hol annyi idegen gazdag 

 tá])lálást nj ert magának. Voltak ugyan , tagadni neni fogom , kik Ó felé 

 is részvevő keblet nyitottak, 's kik életének gondjait eg}es jótétekkel 

 enyhítgeték : de a' nemzet nagy írójának jótétekre szorulni nem kellene ; 

 s pillantatonként nyújtott vigasztalás hosszú kínokat nem orvosol. Ah, 

 láttam én ezen kínokat ! Mert tanúja valék álmatlanul töltött éjje- 

 leinek; tanúja valék a' fájdalmas eljajdúlásnak, midőn barátja' vidám 

 asztala mellett gyermekeire vissza emlékezett. Megrezzent akkor minden 

 ideg kebelemben; 's véráldozatnak képzelem a' szent öreget, melly a' 

 nép' bűneiért utolsó hörgései közt vonaglik. 



Társaim, nem szenvedő többet! Lenyugvék ősz fürtéiben; a' szép- 

 halmi lak' romai közt úgy húnjván el: mint, századok előtt, a' nyugoti 

 lenger' partjain egy más hazának fia — Camoens. És gyermekeit idegen 

 kéz fogja ápolni; és sírját szívszorúlva kerüli ki a' magyar nyelvművész, 

 sorsától rettegvén. 'S bár emlékezete' keserű voltát szerencsésb évek 

 hamar feledtetnék el! Hogy a' maradék előtt csak dicsősége ragyogjon: 

 kínai pedig megfoghatatlanok legyenek. 



KÖI.rSF.V KKKKSrZ. 



20* 



