HAZAFISÁG. 179 



szagban? melly addig alaltoinoskodott, addig erőlködött, míg mind ma- 

 gát, mind hazáját elvesztette. — Hány iüy álliazafiak vágynak a" mohácsi 

 siralmas eset után, midőn a' patrióták csak a^ haza pusztítására, vérzé- 

 sére , gyilkolására övedztek kardot ? Legio az ő számok. Pedig még is a' 

 haza oszlopainak akarnak tekintetni. De mikor nem voltak hazafiak , 

 kikről Lucaaussal mondani lelict: 



Vendidit hic auro pátriám. 

 A' hazafiság nincs egyedül a' vitézi rendre szorítva, mint hajdan a' 

 költözködés' századaiban. Ezt jelenték a' Rómaiak azzal a' mondással : 

 sago togacjue insignis. A' hazai kötelesség kiterjed az első polgártól az 

 utolsóig. A' ki semmi életágot nem választott , nem lehet hazafi. A' here 

 méhet is kivonzolják a' dolgosak. Mondhatja a' magányozó ember, hogy 

 elméjével a' fölsőbb regiókban jár, 's eszében örök szent dolgokat forgat: 

 de azért nem több, mint termetlen sarjadék, mint a' testtől elvágott tag, 

 mcUynek existcntiája megszűnt; néki a' haza nem veszi hasznát. Jut ki- 

 nek kinek , ha akarja , munkakör , néha több is egjuél , mellj ben a" ha- 

 zának szolgálatot tehet , csak foglalatos legyen. A' bölcs törvények inté- 

 zete által úgy vagyunk cg) becsatolva , liogy különböző tagok lévén, 

 mindnyájan a' közjó felé tartsunk , valamint minden kis és nagy -ídzek 

 a' tengerbe sietnek. De ez henyélve nem történhetik. Munkásnak kell 

 minden hazapolgárnak lennie, valamint a' munkás méhek. Nem haszonta- 

 lan dolgokkal üdőznie , hanem azokban fáradnia , mikkel a"" közjót előbbre 

 viheti. Kik bizonyos üdőben kedvek fölelevenítésére ártatlanul, s rang- 

 jokhoz képest mulatoznak , jól cselekszik. Kell a' testtel együtt néha lan- 

 kadozó léleknek föh idámodást szerezni , csak illendően és úgy hogy az 

 orvosság méreggé ne váljék ; ne úgy , mint a' sajói ütközet előtt, az okos- 

 ságról és vitézségről elfeledkezett Magyarok cselekedtek, magokat puha 

 életre adták, 's a' Tatárok martaléki lettek. Vajmi szép tanács volt, 

 mellyel az égbe röpült Ronndus, Július Proculus által a' Rómaiaknak 

 hátra hagyott : Romanis nuncia , nti prudentiam et fortitudinem colant ; 

 his artibus fore,iit amplissímam inter homines potcntiam consequantur. 



23* 



