HELtEN-MAGYAR LITERATURA. ~ 205 



kony, szabad, minden kény' és kéjnek engedékeny nyehen énekellieté- 

 nek!'f A' férjfias hősi atticisinus, a' nyájas édes ionlsmus, az egj sze- 

 rű dorismus , a' poétái nyelw el szabadon hajlongó aolismus — niellyek- 

 kel majd külün , majd vegyest , kedve kéje szerint , minden fennakadás 

 nélkül, tárgyával egjczóleg élhete 's élt a" hellén költő — mennyi könnyű- 

 séget, mennyi bizonyos győzelmet nyujta, teremte a' választani, alkal- 

 mazni , vegyítni csin) án tudó lelkes költőnek ! Nem kellé rettegnie , hogy 

 nemzete az új színben meg fog ütközni. Nem félté a' hellén nemzet nyel- 

 vét újításoktól , nem , nemzeti charakterét az új meg új színektől : fő cha- 

 raktere az újság kivánata és a' mindenkori változás szépítés , charakteré- 

 nek eleme. Minden szépet gyermeki kedvvel ölele ; 's ismét letevé , fele- 

 dé azt hason könnyűséggel 's új báb után futott. „Sub nutrice puella ve- 

 lut si luderet ihfans" mond igen szépen Horatius. 



Jegyz. Egy nagy hiány, kipótolhataüan kár, hogy a' valódi tiszta hellén kimondás 

 örökre eltűnt. A' hajdan nagy nemzet' most is élő sarjade'ka nem az a' nép töb- 

 bé , mellytől azt tanulhatnék. Megvesztegeté az iyelvét , feledé a' szépejtést. Az 

 a' nyelv, mellyen annyi csuda történt, ma csak könyvekben éldegél; ezek' szer- 

 zőik már több század óta nincsenek, 's közűlök egy sem támad fel, ki énekét 

 fülűnkbe zengené, 's a' helyes kimondást, mellytől annyi függ, visszaállítaná. 

 — Az új grammatikusok, ugy tetszik, nem legjobb szolgálatot tettének e' nyelv- 

 nek, 's e' nyelvet tisztán olvasni kivánóknak. Az olvasást segítő jelek, mellyek- 

 re a' még élő nemzetnek szüksége nem volt, azon korban hozattak, raelly meg- 

 romlott ízléssel birt, és gyakran erőltetik a' különben természetes, szabad hang- 

 szállongást. Ha ki ezek szerint olvassa a' hellén verseket, az ezen itélet' igazsá- 

 gát tüstínt tapasztalja. A' hellén könnyen lebegő , édesen zengő , harmóniás ej- 

 tést az fogja legbizonyosabban megközelíteni , a' ki jól kitanulván költőkből a' 

 tagok' természetes, vagy helyzettől függő tulajdonságokat, egyszersmind a' 

 tárgyhoz, az indulatokhoz, a' környülményekhez szabja ejtéseit. 



Felette megvesztegette , véleményem szerint , a' helyes ejtést a' hangzók 

 tulajdon hangjaiknak eltévesztésük: mikor a' kettősöknek (diphtongusoknak) a 

 latin nyelv' akár , mi nem hihető , eredeti , akár , 's ez hihetőbb , későbben be- 

 csiiszott ejtése szerint egyszerű hang tulajdonítatik , 's az ot í-nek, az ti, oi (-nek 

 mondatik; mikor a' tulajdon í hang még ezen fölül az i és f formáknak is ada- 

 tik, lígy hogy e' szerint a' visszás szabás szerint öt külön formáu í hanggal ter- 



