208 ÉRTEKEZÉSEK. 



szokáshoz, az etümologiához vagy euphoniához ragaszkodnak inkább. 

 Végre magának a' nyelvnek különfélesége 's az a' szabad hajlongása, 

 melly nem vétke, de erőnye és dísze. 



Ki fog ezen összehasonlításból tetszeni , hogy a' Hellének szintúgy 

 sót még inkább egyetlenkednek a' beszédben szinte mint az Írásban, 's 

 nem csak nem törtek egységre, sőt teljes szabadságot vevének 's adának 

 egymásnak választani a' sokféléből; 's én azt hiszem, hogy épen ez a' 

 különbözés tévé a' hellén nyelvet olly csuda erejűvé és szépségűvé. — 

 Rendre fogmik menni , előbb ugyan az egyes betűkön és tagokon ; aztán 

 a' beszéd főbb részein keresztül; majd a' hangmérsékletről és szármoz- 

 tatásról, az úgy nevezett szócsinálásról is szólandunk valamit. 



A. 



A' betűk és tagok. 



a) Al roionhangu magánhangxók. — Azokon kívül, mellyek majd 

 minden nyelvben egyezőleg találtatnak , különösen rokonhanguak a' hel- 

 lén és magyar nyelvben a' következendők : 



í , ?; = e , é : OiXrivn (hold) = szerényé. 

 , (i> = o , ó : fxoQfxb) (tjeststés) = forró. 

 V := ü : íg (disznó) = hűs. 



Jegyz. A' hellén e , o mindig rövid ; i , w mindig hosszú ; az v közös ; szinte igy a' 

 magyar e , o ; é , d ; ü , ű. 



b) il' rohotihangu kettősök (dijihtongi.) — A' latin nyelvet a' 

 mai kimondás szerint tanuló Magyarok, mivel abban a' holt nyelvben 

 ma a' diphtongok egy egyszerű hangot adnak, azt vélvén a' diphtong' 

 természetéhez szükségesnek, hogy a' két összefoglalt hangzó csak egy- 

 szerű hangot adjon; mivel a' magyar nyelvben ez az eset nem jő elé, 

 elhitették magokkal, hogy a' mi nyelvünkben nincsenek diphtongok; 's 

 még haragvék is a' nagyobb rész, ha ki illyeneket kimutatni törekvék. 

 Ha meggondolják vala, hogy az egyszerű hangnak kábaság két hangzót 

 adni; hogy, ha az ae eredetileg is csupa e hangot adott, hihetetlen, 

 hogy a' Rómaiak ae-vel éltek légyen; hogy a' Hellének , kiktől tanultak 



