22U ÉRTEKEsésEK. 



Egy van külünös: Ezeket: mondják, beszélik, tartják, 

 hiszik, t. i. az emberek, mellyeket a' latin személy étlen szenvedő- 

 ben mond csak jól: dicitur, fertur, creditur, a' Hellén épen úgy 

 adja mint a' Magyar : (paac , Xeyovoi , niartvovai , t. i. avd^uTtoi. 



2) A' városok neveiket, mellyeket a' latin praepositio nélkül mond, 

 a' Hellén nem különben mint a' Magyarázzál adja, habár azt néha elhall- 

 gatja is közönséges szokása szerint: tv Tqoj], Trójában; ítio D.iov , 

 1 1 i t) n b a ; bv Jdtjvj] Athénében 'stb. 



3) A' Magyarnak különös ejtésü vocati\-usa nincs; a' Hellénnek van 

 ugyan, de gyakran nominatívussal él helyette. Tiszta ablativusa egyik- 

 nek sinci;. 



ez) A' melléknevek. 



1) Mit a' latin közönségesen tiszta ablatívussal mond , azt a' Magyar 

 és Hellén, ez elől az utoljáróval mondja: specie formosus; alakra 

 szép; xaí.os xaxa xo eidog. Croesus eratgenere ly dus; Krösus 

 nemzetségre lüdiai; Kqoiooí Kvdog y.axa yevog, — 



2) A' melly fő vagy melléknevek a' latinban gerundiumokkal jár- 

 nak, mint: tempus dicendi; peritus equitandi; a' Magyar 

 szinte mint a' Hellén tiszta infinitívussal mondja : van idő szólani: 

 iovaglani tanult; xaiQog tov Isytív , tfXTtíiQog ítijiívuv, 



3) Valamint a' Magyar a' superlatívust coniparatívussal adja nagyí- 

 tó szócska' előtételével: legjobb; ezt teheti, bátor nem szükségből te- 

 szi, a' Hellén is: fiallov ^agvxeoog, legnehezebb, (Sagvxaxog helyett. 



d) A' névmás. 



1) Valamint a' Hellén, úgy a' Magyar is, a' személyes névmásokat 

 különféle esetekben különféléleg adhatja ; a' Hellén mondja : n o m. ty(o , 

 tyoiv , im , loiya 'stb. gen. tf/ov , f-iov , ffieo, einsv , e^ioco , fuo 'stb. dat. íftot , 

 jtiot, (ftív, fxív. A' többesben : n o m. ti^ttig, íj"£ís j «/i£e» a/"i"£S 'stb. A' Ma- 

 gyar: én; nekem, énnekem; engem, engemet; mi, mű, mink; 

 minket, bennünk, bennünket. 



