POIÍTAI HARMOMSTIKA. 249 



II. 



HARMÓNIÁS KÜtÖNFÉLESÉG. 



Minden harmónia különféleséget tesz föl, mert különféléket 

 hoz harmóniába, különféle részeket formál harnióniás cgészszé ; mclly 

 szerint a' szép annyi, mint a' harnióniás különféleség — harnióniás kü- 

 lönféleségü egész; a^ nem szép pedig annyi mint egyforraaság és liar- 

 móniátlan különféleség vagy tarkaság. 



A' szépnek ezen ideáját fejezi ki ezen szavunk: szép, melly 

 nem egyéb mint szi-ép, az az, szép -ép, szép egész. A' szi t. i. e- 

 leinte tüzet jelentett 's utóbb lett annak elvont érteménye a' szép, melly 

 elvonás igenis helyes volt, kivált ha meggondoljuk hogy eleink mint 

 nap és tüzimádók a' tűzben lelket, Istent 's teremtőt képzeltek; mert 

 igy már ezen szóban összeköték az Istennek , léleknek és szépnek ideáit. 



A' harmóniás különféleség érteménye össze foly a' szépnek ezen 

 régi definitiojával : „egység a' különfélékben." de úgy látszik mégis , 

 hogy ebben vagy a' gondolat vagy a' kimondás nem épen igaz. Mert 

 az egység és különféleség már magokban egymásnak ellent mondani 

 látszanak ; de egyébaránt is a' harmónia valamint a' szeretet nem egy- 

 séget akar és tesz föl, hanem csak össze egyezést. Az ideál össze e- 

 gycza' természettel, de azzal egygyé nem lesz, 's a' poéta követi a' ter- 

 mészetet, de nem másolja. 



Megtaláljuk ez érzést nem csak a' poésis' egész lelkében, de 

 még annak legkülsőbb hangmüvében is. Érezzük ugyan is hogy az 

 olly hangegyezetek, vagy rímek, mellyek a' beszéd különféle részei- 

 ből valók , szebbek mint azok , mellyekben ez a' különféleség nincs , 

 de érezzük azt is , hogy a' rímeknél valami föntebb nemű szép a' görög 

 mérték, mellyben nem az egész hangok, hanem csak a' különféle han- 

 gok' lebcgései egyenlők. 



III. 



HARMÓNIÁS KÖZÉP. 



Valamint a' világ harmóniája nem egyéb mint a' természet min- 

 den létszereinek concentratiója ; valamint minden harmóniás életjelene- 



32 



