PORTAI HARH0NI8TIKA. 261 



tekintjük , ligy tapasztaljuk , hogy azok három fő formára oszlanak , úgy- 

 mint: poétái, philosophiisi és harmúniátlan formára. 



Poétái forma az, mellyben minden lelki erők harmóniás emelt- 

 ségben vágynak ; philosophusi az , mellyben az értelem emelt , de a' többi 

 erők kisebb nagyobb mértékben mmikátlanok; liarmóniátlan forma pedig 

 az, mellyben az alsóbb, az az, testi bb érző és képzelő erők emeltségbcn 

 vágynak ugyan , de harmóniátian emeltségben , az az, majd egymással 

 majd a' lelkibb erőkkel ellenkezetbe jőnek 's a' harmóniátlanságnak kü- 

 lönféle nemeit szülik. 



Hogy a' poétái forma ezen két forma között áll , mutatja az, hogy 

 mindenikkel összeér. A' philosophusi formával összeér az értelem' emelt- 

 ségc által, melly a' poétának épen olly fő charaktere valamint a' philoso- 

 phusnak; összeér pedig a' liarmóniátlan osztálylyal az alsóbb értik' emeltsége 

 által. 



Innét van , hogy a' keletiek a' prófétát vagy szent embert és 

 bolondot gyakran egynek nézik; valamint a' Törökök is azt hiszik, hogy 

 a' Mahomettől ^aló szármozásnak legbizon3'Osabb jele az, ha az ember 

 a" középkorban eszelős. 



Hogy pedig a' poétái osztály' középszere egyszersmind annyi mint 

 tető, látni lehet onnét, hogy a' poéta philosophussá tud lenni, de a' phi- 

 iosophus poétává nem emel.'iedhetik. De lehet látni onnét is, hogy mind 

 a' philosophusi mind a' harmóniátian osztály' az emberiség' vég vagy a ész- 

 pontjai felé való hanyatlásnak kezdetei : mert a' harmóniátian osztály' vég- 

 pontja a' bolondság és düh, a' philosophusi osztály' végpontja pedig a' krel in 

 vagy plántaélet ; 's igy mind a' két osztály' véglétei általmenetelek a' 

 nem emberi természetekbe. 



Az pedig úgy gondolom kérdést nem szenved, hogy a' harmóniás 

 vagy poétái osztályban van az emberek' többsége ; mert ámbár a' föicli 

 természet nem kevés tökéletlent hoz elő, de mégsem olly mostoha, hogy 

 legfőbb teremtményében, az emberiségben, több rosszat mutatna mint jót, 

 hacsak valami igen ellenkező körülmények az emberi természetet egészen 

 meg nem zavarják. 



