POETAI HARMOKISTIKA. 



271 



ta maga mellől az értelmes éneket és poésíst; úgy a' mostani mesterkélt 

 versformák és érzelgő csa|)ongások , mint a' poésisnck külső és belső lár- 

 más muzsikái , elnyomják a' legbelsőbb poésist, nem csak annjiban hogy 

 a' mesterkélt forma a' gondolat' szabadságát igen megköti és a' nagy sen- 

 timcntalismus az érzést ragadozásra szoktatja; de már magában a' mes- 

 terkélt forma mesterkélt izlést terjeszt, a' mi pedig annyi mint termé- 

 szetien vagy rút izlés ; 's annj i mint a' szép érzet' és okosság' harmóniá- 

 jának, 's igy az emberiség' legfőbbjének végtelen következetíi megrontása. 



Mert valamint ezen harmónia szül minden emberi szépet és jót 

 épen úgy ezen harmóniának bomlata szül minden emberi rútat és gonoszt, 

 's a' mi legveszedelmesebb , igen ragadékony rútat és gonoszt ; holott a' 

 képzőszellem valamint legfőbbje, úgy leggyengébbje is a' léleknek, mind 

 annyiból hogy a' képzőszellcm' minden látása csak homályos látás lévén 

 igen könnyen téveszthető; mind pedig annyiból, hogy annak szép vágya a' 

 tisztátlan szépet is könnj en megszereti. 



Ezen gyengénkre vágynak az emberiség' minden rombolatai építve. 

 A' lélek érzi czéljait, de nem látja, 's igy az érzés' ereje által a' hitető- 

 nek könnyen hisz. 



Innét vágynak a' földet pusztító erkölcsök és reb'giók, 's innét 

 hogy a' görög bölcseség még a' legkisebb liurhangot is az okosság' örök 

 törvényei alá rendelte. 



XIII. 



Jói monda Jean Paul, hogy a' képzelő erő csak prosája a' képző 

 erőnek vagy képző szellemnek, 's nem egyéb mint valami potentiált 

 világosb színű emlékezet, melly a' barmokban is megvan, mert álmodnak 

 és félnek, 's meliynek képei csak hozzánk szállangó levélhulladékai a" 

 valóságos világnak, 's t. 



Igen rosszul Ítélnek ellenben azok, kik a' poétái erőt majd az 

 alsóbb lelki erőkben, majd az értelemmel egyező, majd pedig épen az 



