rOKTAI HARMOXISTIKA. 279 



hangzását kell érteni. Mert mind a' szivnek mind a' főnek vágynak sa- 

 ját független törvényei , 's valamint a" világnak , úgy a' léleknek tö- 

 kélye is harmónia, mellyben a' philosopliia, morál és religio, mint szé- 

 pek, fölülemclkednek ugyan egymáson és a' poétái lelket valami theo- 

 cratiává formálják; de ez a' theocratia csak a' szeretet' és harmónia" theocra- 

 tiája. 



Ezért mondja Schiller: az ember ne legyen se okos, se oktalan állat, 

 hanem csak ember; a' természet ne kirekesztőleg, az okosság ne föltételc- 

 sen uralkodjék azon. fllind e' két tör^ényadások teljesen függetlenek 

 legyenek egymástól, és mégis teljesen egyezők. 



Messze tévedt Plató e' részben, midőn a' poésisban a^ philosophiát 

 kirekesztőleg uralkodóvá emelte, 's a' poéták' hibái helyett az egész poé- 

 sist galádul kárhoztatta. A' mit, úgy látszik, csak azért tett, mivel 

 nemzetének a' poétái cultiira bel} ett philosophusit akara adni. Nem lát- 

 ta Plató, hogy nemzetének egész dicsősége a' szép cultiirán függött, 's nem 

 tudta, hogy lelket komolyítani, annyi mint rontani; a' mit, a' poésis' 

 enyészete után , elég nyilván mutat az elkomolyított és rontott világ. 



De még messzebb tévedtek azon német bölcselkedők, kik a' do- 

 logi kérgéről ítélvén , a' poésist a' lélek' alsóbb tehetségeire szoríták -, 's 

 így azt csak valami érzéki szépnek tekintvén, elégnek tárták, ha a' 

 poéta a' föntebb lelki szépeket nem sérti. Való az, hogy holmi Ijrai hul- 

 ladékok ellehetnek azok nélkül. De az aesthetikában nem csak ezekről 

 van szó ; hanem főképen az egész poésisról vagj' az egész poétái világ- 

 nézetről , mellynek pedig a' morál és religio épen olly fő létszerei, vala- 

 mint a' szép emberi léleknek. 



A' hellén művészek nem csak lantot adának a' költész istennek, 

 hanem egyszersmind fénysugarakat, orvos füveket és sárkányölő n3ilakat. 

 A' görög nép addig olly kényes volt e' részben, hogy legkedvesebb dra- 

 maköltésze, Euripides ellen, csak azért föllázodott a' játékszínben, 

 hogy az a' gazdagságot dicsérte. 



A' mit pedig koránt sem csupa politikai czélból tett a' görög nép; 

 hanem leginkább az erkölcsi szépnek magas érzetéből. Mert mint e- 



