POETAI IIARMOMSTIKA 289 



mindenikre csak azt kell mondannnk , a' init Corinna a' képekkel pom- 

 pázó Pindarusnak monda: a' virágokat nem elönteni, hanem csak hinte- 

 ni , illik. 



2. Valamint maga a' kültész lélek nem eg} éb mint a' természe- 

 tesség' és ideálosság' harmóniás középlete ; a" szerint nyelvét is ezen szinck' 

 összehangzó vegyületévé formálja, az az, képzi egy részről a' nyehet 

 minden lehető módon; más részről pedig szintúgy minden lehető módon 

 azon van , hogy annak természetességet meg ne rontsa ; mert valamint 

 mindenben, úgy a' n) elvben is legrúíabb rút a' természetlenség. 



Minden valódi poétái nyelv csak valami nemesebb természetes 

 nyelv; melly független ugyan a' prosanyelv' szorosabb törvényeitől, va- 

 lamint a' görög "költésznyelv az atticismusétól ; de koránt sem annyira, 

 hogy czél és határ nélkül szcrtelenkedhessék ; hanem csak annyira, hogy 

 saját természetéből legsajátabb szépségeit szabadabban fejthesse. 



így fejlett a' görög és római kültésznyelv , 's mindenik megrom- 

 lott, mihelyt a' poéták zabolátlankodni, különküdni és tudóskodni kez- 

 denek. 



3. Harmóniába hozza a' poéta tárgyaival a' beszédet akkor , midőn 

 stylusát tárgj ai' természetéhez alkalmaztatja. Mert valamint magimknak 

 más a' bál g} ász és pompariihánk ; úgy a' poéta is különféle érzelmei és 

 tárgyai szerint különféle színekbe öltözteti beszédét; úgy mindazonáltal, 

 hogy valamint a' jó izlctü ember mindenféle öltözeteiben minden éles kü- 

 lönösséget kerül ; úgy a' poéta is változtatja ugyan érzelmei és tárgyai 

 szerint beszédét; de csak úgy, hogy e' részben is minden végletektől egy- 

 iránt távozik. 



Kiterjed ezen harmóniázat még a* beszéd' külhangjaira is, úgy 

 hogy a" poéta, valamennyire csak a' nyelv' természete engedi , a' gyengébb 

 érzelmekhez és szebb tárgjakhoz lág)abb és szebb hangú szavakat válo- 

 gat , a' zordonabb tárgyakhoz pedig keményebb hanguakat. A' mi azon- 

 ban itt csak olly föltétel alatt legyen mondva,hogy a'poéta ezt csak annyi- 

 ban kövesse , a' mennyiben a' beszéd' lelkének sérelme nélkül követheti ; 

 egyébiránt pedig a' külhangnak a' belsőt föl ne áldozza. Mert ha a' tárgy' 



37 



