AZ EMUKR IRÁNTA. 301 



miatt költségesen áldoztak 's vendégeltek; mások, kik elméjök' íij szüle- 

 ményét Icroskadliatatlan oszlopnak tekintvén mintegy magokon kivűl ra- 

 gadtatva örvendeztek; ismét mások, kik elméjök fáradtságos munkáját 

 kívánt foganattal végezvén örömükben lialhatatlanságot igérének magok- 

 nak. Még egjet említek : sokan a"' megismert 's vallott igazságot ann} ira 

 becsülték, hogy készebbek valának az élettől nieg\álni, mint az előttök 

 sérthetetlen igazságot megtagadni. Ezek, 's az örökké munkáló, emberi 

 ész' majd nem végetlen egyéb törekcdési mit mutatnak t Nemde azt, hogy 

 az igazság' keresése rendeltetésünk; annak feltalálása pedig irányunk? 



De az embert újonnan vizsgálóra \évén tapasztaljuk, hogy a' 

 milly szembetűnő vonzódásunk a' icimészelünkkel egjező tárgjakhoz; 

 épen olly érezhető tartózkodásunk a' velünk elleukczőktől. Minden ép 

 szívű 's meg nem veszttgctelt érzésű ember aggódva iparkodik, hogy 

 önnön ''s a' hozzá tartozók' külső átlapolja minél épebb 's kellemesebb , 

 minél díszesebb 's tisztcscbb legj tn ; azért gondosan igjekszik elhárítni 

 mind azt, mi az éleiét rövidíti, egészségét rontja: vagy akárminő kárt, 

 kellemcllen \ agj dísztelenséget okozna. Az élet' örömeit még azzal is szok- 

 tuk nc\clni, hogy majd a csínos természet' gyönyörűséges tárgjait , majd 

 az emberi szép mivészség' kiválasztott, sokféle munkáit szemlélgetjük, 

 használjuk : a' mi pedig rút, undorító ; elszigeteljük , kerüljük. Továbbá 

 mintcttcinket 's mások' cselekedetit úg} szoktuk különböztelni, hogy vi- 

 gyázva elválasztván a' becsteleneket a' becsületet hozóktól, ezekben gyö- 

 nyörködve mulatozunk, azoktól pedig búsan, keseredve szemeinket elfor- 

 dítjuk. Végre nyugodtabb óráinkban mintegy andalogva néha néha általte- 

 kíntünk a' jövendőbe, s a' jelenélet után is élni, pedig boldogan élni, tár- 

 salkodni pedig a"' nekünk kedvesekkel óhajtunk. A' boldogtalan örökké 

 valóság' képzete ellenben , v alamint a' semmivélételé is már magában el- 

 ann}ira borzasztó , hogy ettől csak a' tunya semmivel sem gondolás, vag)- 

 az elfásúlt érzéketlenség nem irtózik. Mind ezek egyenesen oda mutat- 

 nak, hogy a' boldogság után törekedés is rendeltetésünk, mint annak 

 elnyerése meg irániunk. 



