AZ EJIBER' inÁ.NYA. 307 



nem' nagy képében különféle színezetek , mellyek némelly részeket azért 

 terjesztenek árnyékozva élőnkbe, hogy más részek annál kitűnőbb világos- 

 sággal 's fénynyel hassanak szemeinkre, és így az egész' bájoló szépsége 

 mintegy meglepjen bennünket. De talán épen ezen kőriilállás, hogy minden 

 ember, nemzet' 's éghajlat' különbsége nélkül, hajló az igazság' elfogadá- 

 sára, az erkölcsi jó' gjakorlására's a boldog állapot' eszközlésérc, kezes- 

 kedik, hogy az ember' már többször említett végiránya természetünknek 

 nem reáfogott hanem való tulajdonából származik. Bátran állíthatjuk, hogj' 

 az emberi nem' nagyobb egyenlősége mellett szűkebb határok közé szo- 

 rít atnának ismereteink, kevesebb alkalom szolgáltatnék az erény' kitün- 

 tetésére, de még az élet' örömei is ritkábban 's kisebb mértékben érez- 

 tetnének. 



Itt negyedszer figyelmünket érdemli a' vallás. Ez iránt hallhatunk 

 illy beszédet:,, Lelkünk mindegyre munkáló természeténél fogva nem elég- 

 szik meg a' körülünk lévő tárgyak' puszta szemlélésével; hanem minden- 

 nek szerzőjét 's fenntartóját, mindennek kezdetét, irányát 's következéseit 

 keresi, vizsgálja. Ezen munkálkodása közben gyakorta olly heljezetbe 

 jó, liogy az egymást felváltó kérdésekre nem talál választ. Azokhoz fo- 

 lyamodik, kiket a' mély elme 's a' messzeható belátás nagy hírre 's névre 

 emelt. Ezektől is sok ízben üresen vagy inkább nehézségekkel terhche 

 tér vissza. Ez októl indítva a" világosság után sóvárgó ember más íitat '» 

 módot keres a' homály' fel derítésére, 'és a' kétes állapotból szabadulásról. 

 Mindent felkutat. Csak hogy i(t annál könnyebb a' tévedés , minél nehe- 

 zebb a' feladott tárgy. A' csalódolt, talán a' cslllánilást fén) sugárnak te- 

 kintvén , ha nem akar is esalni , könnyen liamis útra vezet bennünket. 

 Csudálkozást gerjesztő dolgokat (erjesztenek élőnkbe a' töríénetek. Vol- 

 tak emberek, sőt népek , kik a' napot mint a' nappali világosság' kútfe- 

 jét; mások, kik a' holdat mint az éj' világ/ló szövétnekét; mások ismét, 

 kik mind a' kettőt mint az ember" legnagyobb jóltévőit ; de még a' csil- 

 lagokat is mint az Istenség' tündöklő képeit Isten gyanánt imádák. Sokan 

 a' tengereknek , folyóknak , tavaknak, hegyeknek, völgjrknek, erdőknek , 

 ligeteknek, mezőknek, várasoknak, kisebb "s nngjobb heljségcknek,uu''ü 



39 * 



