a' mag tar tudós TÁnSASÁc' Köz LLIÍSÍlti.. 3Q^ 



Már közelíte nevüok' végső órája Sajónak 

 Partjainál, hol sirba szakadt szinnépe Budának. 

 Újra megint fölkelt ; fe'nyt rá Lajos újra deii'te , 

 Fe'nyt, mellyiiez tizszáz c'vtől nem láta hasonlót 

 A' magyar ég , 's föld közt Etelénk ivadéka ragyogni. 

 \ árna is elveszthet , ha nem erezi Bisztricz urának 

 A' haza oltalmát . ki előtt a' slambuli vadnép , 

 Már keletet benyelő, 's országunk' farkasa rette'^. 

 Hát mi sötét felhő borul ismét? szólsz-e Mohácsról 

 Gyászunkat gyakor emlcgelő bús húrja lyrámnak! 

 Ah ne okozd Magyar e' temetőt ! a' belhad emészté 

 Két haza gyermekidet ! Fariaknak aczéla szalasztott 

 A' megbszolt Magyarokra halált magyar ajkúak által, 

 így veszténk sok milliomot. Fogyatékra az Orszá" 

 És fogyatékra jutott népünk. Szállókkal elönti 

 Vendég nyelvű az Országot , 's terjeszteni nyelvét 

 Nem feledé Árpád' földében. Máv közel állott 

 Sírjához mint árva, kinek nincs gyámja, sajátunk. 

 Ébredez a' nemzet' tüze most , és lelke hevével 

 Fogja körül nyelvét , védvén a' mélyre bukástól. 

 Támad irósereg , és harczol mindenki dicsőbbre, 

 A' haza lángjától gyulladván, vinni törekszik, 

 Összevetett vállal fejlengő nemzeti kincsét, 

 'S már az előhaladott külföldet elérni sietnek. 

 Most messzebbre tekint: oltárt, tisztelni Apollót 

 Nyer bölcs atyjaitól , kik az Ország' oszlopi , melly hogy 

 Mindent hátra hagyó százak' vihai-ának is ellent 

 Állhasson , törvényes erő védelmire bízzák. 



Nem vala illy az ügyed, miidőtől kezdve mosoiygóa 

 A' napi tündöklet szép arczát nyitja fölöttünk. 

 Nem soha! Római nyelv' bűvös pálczája taszi'tott 

 Vissza, 's te a' köz rend' ajakán megvetve maradtál. 

 Nagy Lajos, és Zsigmond hiresek, Mátyás is az: ah de 

 Nyert-e az ősi beszéd nem kémélt áldozatikkal ? 

 Egyiptom Ptoloméusait lássadsza , mi lánggal 

 Barbai'usok' íöldéa csinosi'ták {iclleni nyelvük. 



