METEORKÖESKSRÖL. 37 



divinaibati is, a benőtt szinvas, a behíntetl kénkovand (Schwe- 

 felkies) mennyiségét fölülmúlja, 3, 4 és 3, 6 között változik. 



„Most már a divinai meteorkő föliiletén látható nevezetes be- 

 nyomatokat és ábrákat kell szemle alá vetnünk. Ezeknélfogva ki- 

 tűnik az mind azon meteorkövek közöl, mellyeket eddigelé vagy 

 eredetiben vagy mintákban és rajzokban volt alkalmunk megis- 

 merni. A kő felső oldalának igen jól sikerült rajzára való utasítás, 

 fölöslegessé teszi a részletekbe ereszkedő leiratot , igy hát csak 

 a következőkre figyelmeztetjük az olvasót: egy ornió (Kanté) 

 szinte az egész boltozat fölületét hosszában két egyenetlen félre 

 osztja, mellyeken a benyomatokat tekintve, különbséget lehet 

 észrevenni. Az egyik , még pedig a nagyobb és boltozottabb fö- 

 lület benyomatai aránylag mélyek, egy csoportba helyezvék 

 egymás mellé, s mind az egyes szomszéd benyomatok közötti 

 ormok, mind pedig a benyomatok s boltozat közöttiek szinte mind- 

 nyájan élesek; a legtetemesebb gödör iV* hüvelyknyi hosszú, 

 l'A hüvelyknyi széles és Vs hüvelyknyi mélységű; — a másik 

 még pedig kisebb fél benyomatai sekélyek (seicht) s több kitűnő 

 ormoknál akképen vonulnak el, hogy ezen ormókkali összekötte- 

 tésben több, hegyeikkel egy irányban menő, láncsaképü növény- 

 levelek rajzát képezik. A körület egy helyén , az elébb emiitett 

 nagyobb benyomatok alatt létezik még egy kis benyomatokból kép- 

 zett csoport. A kő alsó felén nincsenek benyomatok vagy mélyedé- 

 sek; a fölületeket itt csak kissé egyenetleneknek lehet nevezni. 



„Ezen különös benyomatok és ábrák szemlélésénél nem lehet 

 azon kérdést elnyomni, hogy miként támadhattak azok? 



„A nagy-divinai meteorkő héjazata azon szembeszökő jele- 

 netet mutatja , hogy a fölső rész héja az alsó héjától , kivéve a 

 szint, melly mindenütt bádjat-barnás fekete, annyira különböző, 

 hogy a kő fölső és alsó részéböli héjas darabok töredékeit , kü- 

 lönböző helyről került meteorköveknek tarthatná az ember. A 

 boltozott fölső rész héját átalában meglehetős simának mondhatja 

 az ember, és csekély darabossága a szabálytalan, megszakadozott, 

 kissé emelkedett vonalaktól ered , mellyek nevezetesképen a kő 

 központjától, melly apró héjpontokkal van borítva, a boltozat 

 körülete felé futnak. Az alsó , s az említett három szabálytalan 

 fölület által képezett rész héja ellenben sokkal darabosabb, mint- 

 egy szemcsés vagy chagrin-nemíi-, s vastagabb is mint a fölső 

 rész héja. Nagyító üveggel szemlélve az igen finom-szemcsés 



