76 AZ IVÁNI KŐESŐRŐL. 



adni ? Váljon a napnak ez vagy amaz órájában találl-e helyet a 

 zivatar, s meddig tartott, ki képes arra pontosan emlékezni? Igaz 

 ugyan, hogy egy augiistiis 18-kán költ levélben, mellyet a lövői 

 lelkész Tatay a magyar tudós társaság titoknokának irt, ezen 

 természeti esemény nyilván említetik, sőt a hullott kövekből 

 néhány a magyar tudós társaság titoknokának is küldetett. De 

 épen ezen iromány is ellenkezik a hivatalos jegyzőkönyv adata- 

 ival, midőn azt állitja, hogy a kövek roppant zápor kíséretében 

 villámlás és meny dörgés között hullottak. — Vegyük még végre 

 gondolóra azon emberek osztályát, kik a helyt talált kőesőt ész- 

 revették (egy csősz és egy csikós), azon időt, mellyben az ese- 

 ménynek történni kellett volna (sötét éjszaka volt) s önkénytele- 

 nül arrúl kell meggyőződnünk , hogy nem igen szilárd alapunk van 

 állításaiknak föltétlenül hitelt adni, legalább senki sem veheti 

 rósz néven, ha a kikiáltott kőeső valóságáról némileg kétkedünk. 

 Azon körülmény, hogy az iváni földben a huUottakhoz hasonló 

 kövecsek léteznek, nem teszi merésszé azon állítást, hogy a gya- 

 nitólag légkörbül hullott kövek már húzamosb időtől fogva az 

 iváni határban szétszórva hevertek s hogy augustus 10-ke éj- 

 szakáján a zivatar élénksége által a földről fölragadtatván egy 

 darabra elvitettek s némellyek közülök az útban lévő parasztok 

 arczaira s kezeire csapódtak, s oíly helyekre hullottak le, hol 

 előbb nem voltak. De ha az iváni kövek eredetileg nem az iváni 

 határba valók, nem az iváni képződés (formatio) eredményei, 

 nagyon természetes, hogy csak élénk zivatar vagy szélforgalag 

 által vitethettek oda, mind egy akár honnan. Ezen esetben is hi- 

 ányos a jegyzőkönyv, midőn azt állitja, hogy a kövek tökéletes 

 szélcsendnél hullottak,*) mi, miként már főnebb is említetett, a 

 Tatay adataival sem egyez meg. Azon ellenvetés, mellyet az el- 

 len lehet tenni, hogy t. i. miként történhetnik az meg, hogy a szél- 

 forgatag épen ezen köveket választotta és sodorta el magáVal, 

 elenyészik, ha meggondoljuk, hogy a fajszerüleg súlyosabb ré- 

 szeknek elébb, a könnyebbeknek pedig később kellett a légkörből 

 lecsapódni. 



■'•'; Ezen eseménynek talán illyen magyarázatot is lehetne adni, hogy 

 azon kövecsek az iváni határtól nagyobb távolságban élénk szélfor- 

 gatag által fölragadtaltak s a légkor magasb vidékein dúló zivatar ál- 

 tal egész Iván fölibe vitettek s itt lehullottak a mellett, hogy a földhöz 

 legközelebb fekvő légrétegben tökéletes szélcsend uralkodott. 



