CYARAPODÁSÁRÓL. 197 



Linné után hosszabb ideig csak egy kereszlorrfaj vala isme- 

 retes az európai madjírtanban, úgymint : 



1. A kö zönséges va gy fen yö kereszt orr [Loxia 

 curviroslra Linn ; Crucirostra abielina Meyer VögJ. Liv. u. Esth- 

 land S. 72, Curvirostra pinelorum, Brelim. Lehrb. I. S. 166.; — 

 Fichtenkreuzschnabel ; Kürmöczön : Ordinari Kreenes ; ] melly a 

 többi fajoktól következő bélyegénél fogva könnyen megismerhe- 

 tő : Kinyúló orra fölül- és alulról gyöngén görbült, egyenesen 

 mérve hosszabb mint magas; egymást keresztező , karcsúan ki- 

 nyújtott orrhegyeinek alsója, felsőjét világosan fölülmúló; szárny- 

 hegyei farkiakaróin túl ki nem nyúlok, azért is csak a farknak fe- 

 lét fedők. — E fajú madarak tollazata szinei nem csak az évszak, 

 kor és nem szerint, lianem ugyan azon egynemű és egykorúak- 

 nái egymástól olly különbözők, a szürke, barna, zöld, sárga és 

 vörösnek mindenféle válszineibe átmenők , hogy nálok az általá- 

 nos színmeghatározás lehetetlen. A fenyő keresztorr egész Eu- 

 rópa , tehát Magyarhon nagy fenyveseinek is számos de kóbor 

 lakosa , mellynck külön párjai az évnek legkülönbözőbb szakai- 

 ban, januártól decemberig fészkelnek és költenek [miről bő- 

 vebben olvashatsz: Brehm Beitraege zur Vögelkunde 

 Bd. I. S. 669—675.] — 



Z. A papagályorrú vagy szurkos fenyő ke- 

 resztorr: [Loxia pytiopsittacus, Bechst; — Kiefern-Kreuzschna- 

 bel; Bécs körül: Steyrischer Kreuzschnabel: Körmöczön : Pola- 

 ken-Kreenes; Kriw^onos poljak, Beszlerczén; klukonos Óhegyen] 

 — Bechstein híres német Ornithológnak köszöni fölfedezését, 

 ki azt első: „ornitholog. Taschenbuch'"' czimü munkája L 106. 

 lapján írta le. — A közönséges keresztorrtúl már első pillanatra 

 különbözik szembetűnő nagyobbságaészömöksége által. De azon- 

 kivül rövid V* íves orra egyenesen mérve alig hosszabb ma- 

 gosságánál; rövid orrhegyei vastagok, tompák, az alsó alig elérő 

 a felsőnek hátszélét; szárnyhegyei a farktakorókon tetemesen 

 túlnyúlók és így a farknak % részét fedők. 



Hona e madárfajnak leginkább az éjszaki Európa rs Ame- 

 rika fenyvesdús tartományai, hol még az arcticus körön belől is 

 olly magosán terjed fölfelé, a meddig csak fenyvesek díszlenek. 

 Európában leginkább honos Liv — Svéd, — Porosz, — Orosz, — 

 és Lengyelhon nagy fenyveseiben, honnan a mérsékleti tartomá- 

 nyokba is, főleg Sveitzon , Tirol és Stájerföldön lefelé egész a 



