198 A HONI MADÁRTAN. 



központi havasok végéig, tehát Lombardiáig kóborolva terjednek, 

 és nem ritkán imittamolt költenek. — Kedves hazánkat is néha 

 számosan meglátogatják, főleg pedig akkor, midőn a szurkos és 

 a vörösfenyö [Piniis sylveslris, Kiefer, Föhre; és piniis laríx, 

 Lerchenbaum] tobozai bőven teremnek, s akkor — a mint a kör- 

 möczi és óhegyi madarászoktól értesítetém — mindig seplera- 

 berben érkezvén, mintegy november közepéig itten mulatnak. De 

 itteni költésökről bizonyos tudósítást sehol sem nyerhettem. 



3. A k étsza la g-szárnyú keresztorr [szalagos ke- 

 resztorr ; Loxia bifasciata ; Crucirostra bifasciala , Brelim , Isis 

 1827, p. 820; Ornis III. p. 85; Lox. taenioptera, Gloger Hdb. 

 p. 354; Lox. leucoptera, Nilsson Fauna Skandináv. Fogl. 

 I. p. 440; Loxia falcirostra, Latham; — Zv\^eibindiger Kreuz- 

 schnabel, weissbindiger Krummschnabel ; Körmöczön: Finken- 

 kreenes); — A szalagos-szárnyü keresztorr már első tekintetre 

 különbözik a két előbbitől kicsinységénél , de még inkább azon 

 két fehér szalagjánál fogva, melly az első- és másodrendű szárny- 

 takaróinál fehér végszegélyei által képeztetvén, a szárnyokon 

 keresztül fut. E faj tulajdonkép Éjszakamerikának , — hihetőleg 

 legéjszakibb Ázsiánakis? — lakosa, hol, p' o. aHudsonöböl mel- 

 léki tartományokban seregesen jár és költ. Európának már több 

 tartományaiban, például: Angol, — Skandináv, — és Német- 

 honban , de csak történetesen , kisebb számú csoportokban téli 

 költözésekor vétetett észre (lásd Schinz Fauna d. Wir- 

 belth. Europ. I. p. 235—6; Keys. et Blas. Wirbelth. Eu- 

 rop. I. p. XLII; Nro 130; Schlegel krit. Uibersichtd. eu- 

 rop. Vögel p. LXVIII) — A körmöczi és óhegyi madarászok 

 és erdöszök , kik előtt e madárfaj ismeretlen ugyan nem vala , de 

 a kik azt a közönséges keresztorr- és az erdei pintytől (Fringilla 

 coelebs, Buchfink) származó ritka korcsfajnak tartották hibásan, 

 azért is Finkenkreenesnek nevezik, előttem azt állitották felőle: 

 hogy az nem ritkán és seregesen szokott honunk felföldi fenyve- 

 seibe levándorolni , és hogy itt a közönséges szurokfenyőkön 

 (pinus picea, Fichte) tartózkodván, tobozai magvával éldegél; — 

 de, hogy hazánliba télen soha, hanem mindenkor nyárban, neve- 

 zetesen pedig június utolján érkezik, itten legfőlebb augustus 

 végéig mulatandó ! 



E két utolsó ritkább és magyarhoni faunánkra nézve új ke- 

 resztorrfajokat szinte egy év előtt volt örömem megismeni Bécs- 



