200 A HOiM MADÁKTAN 



2. A fehérke vagy apró búvárt (közép apró jeges- 

 kácsa; mergiis albellus Linii. idősb hím; — nierg. minulus, asiali- 

 ciis, pannonicus, stellatus, tinus, glaciális, mustelinus, furcifer, 

 Auctorum; jércze és ütollazalban ; — Weisser Saeger, kleiner 

 Saeger, Wieselkopf) ; — mellynek a többi rokonfajoktól megkü- 

 lönböztető bélyegei ezek : fekete szárnytükre egy keskenyfehér 

 szalaggal keresztül vonva és élői, hátúi, fölül fehérrel kerítve; 

 farka csak 16 tollú; orra jóval rövidebb közép ujánál és lábával 

 együtt kékesszürke , uszonyai feketék. Hona a két óvilág éj- 

 szaktájai, honnan minden télen nyúgotdélfelé leköltözvén , hazánk 

 vizeit is számos látogatja *). 



Az európai ritkább buvárfajokhoz számitatnak még: 



3. A sisakos búvár (Mergus cucullatus Linn. ; merganser 

 virginianus cristalus, Brisson ; — Helmsaeger , Kappen-Saegetau- 

 cher); — melly tulajdonkép éjszakamerikai madár, de történetesen 

 már Európába is , nevezetesen Angliába letévelyedett. Ismertető 

 bélyegei : halántékain eredő, nyakszirtén túlnyúló s mintegy sisa- 

 kot képező fehér, de fekete szalagocskával végződő hosszas búb; 

 fehér testala a hasoldalokon rozsdabarna ; fehérszürke fark alta- 

 karói fekete-barnával habosak ; fehér szárnyczimere fekete sza- 

 laggal áthúzva és előlfölül feketével , hátúi pedig barnaszürkével 

 kerítve ; orra vörösfekete, lábai testszinüek. — Honunk madárta- 

 nában még eddig idegen. De nem idegen ezentúl: 



4. A hosszúorrú búvár: (Csúpos búvár ; Mergus serrator 

 Linn. ; Merg. leucomelas Gm. idősb hím ; Langschnaebliger Sae- 

 ger, mittlerer Saeger, rolhbrüstiger, — gezopfter-Saegeschnaeb- 

 ler); mellynek vörös orra mindig hosszabb a közép ujánál, tehát 

 testéhez aránylag hosszú ; fehér szárnyczimere a himnél két , a 



*) Mergus analarius, Enlensaeger, Eimbeck, Isis 1831, S. ^99, 

 fig. c. (Clangula angusliroslris, Sclimalschnaeblige Schellente, Brehm 

 Htlb. d. Vög. Dlschl. S 930.), mell^'böl eddig csak azon egyet- 

 lenegy példány isiiiereles , melly az 182.5-ki ősszel az Oker folyón, 

 Braunschweig melleit lövelvén, az odavaló berezegi természeltár- 

 ban vagyon íöiállilva; — a leglapaszlallabb madárbuvárok , például 

 Temminck, Naumann, Sch legel ítélete szerint semmi egyéb, 

 hanem egy a fehérke búvár és a csengő kacsa (anas clangula ? vei 

 an. islandica? Sche'lente? oder Spalelente? — ) elegyítéséből szár- 

 mázolt kácsabuvárkorcsfaj. Lásd Naum. Naturg. d. Vög. 

 Dtschlds XII. S. 194—197; Sciilegel kril. Uibers. S. 109. 

 Nro (127.) 



