A KÖZÖNSÉGES VAKONDOK. 207 



izesűiési kivájulásába — az alsó izesülési vége egyeztelik a kéz- 

 tövei, — Megkülönböztethetni még a singen két szélt, és két fö- 

 lületet. — A külső szél éles, kissé előre hajlott, a belső pedig 

 tompa , a mellső fölület kivájúlást , a hátsó pedig domborüságot 

 mutat. — Az orsócsont gömbölyű s rövidebb a singnél, felső vé- 

 ge a fölkar- és singcsonttal, az alsó pedig a kéztővel tokszálagok 

 állal egyesül. 



A kéz igen széles, tenyere mintegy ki- és hátrafelé álló; 

 külső alakára nézve az emberi kézhez sokban hasonlít; — áll 

 több kéztő- , középkéz - és tíjperczcsontokból ; a kéztőcsontok- 

 ból apró nyújtványok emelkednek, mellyekhez a feszítő izmok 

 inai tapadnak ; — bír ezentúl egymástól el nem vált öt újjal mel- 

 lyeken kivül a tenyér külső szélén a hüvelykúj fölölt mindjárt a 

 tenyérbőnye s izmok közt egy sarló idomú csont szabadon he- 

 lyeztetik a hajócsonthoz csupán egyszerű szálaggal kötve ; ez a 

 tenyérnek nagyobb s tökéletesb üreget ád , hogy az állat túrása 

 alatt az ásott föld mennyiségél annálinkább fölfoghassa ; külön- 

 ben a tenyért fedő bőr alatti bönye rendkívül vastag és erős. -^ 

 Az ujakat be végző körmök hosszúk, laposak, erősek s metszők. 

 — Mi az elővégtag izomrendszerét illeti, ez átalában a többi iz- 

 mokra nézve legkifejlettebb, számos izmokbúi állván, vastag hús- 

 tömeget képez , mi már külsőkép is föllünő ; legerősbek mind- 

 azonáltal a hajló izmok. — Megemlítésre méltó még a karfonat 

 és az ebből eredő elővégtag idegei , mellyek szembetünőleg fö- 

 lülmúlják kifejlődési tekintetben a többi rész idegeit, honnét na- 

 gyobb életet is adnak izmainak munkálódásiban. — Visszapillant- 

 va '.ehát az elővégtag egyes részeinek különös kifejlődésére s 

 idomára, elmondhatjuk, mikép itt rejlik amaz erő, melly által 

 képes ez állat csuda munkáját folytatni ; ez azon eszköz , mit ő 

 földásásra és széthányásra használ. Miért is ásó kéznek vagy 

 kézlapátnak bátorkodom nevezni. 



A hátsó végtag fölszárát, czomb és térdkalács, alszárát 

 síp- és szárkapcsi; a lábat pedig lábtő-, középláb- és újperczcsontok 

 teszik. A czombcsont rövid, vékony, fölvégén a nagy és kis tompo- 

 rok kivehetők, egyesül a medenczével ; megkülönböztetünk még a 

 tomportól egy le- és kifelé terjedő érdes szélt^melly 1 ez a medencz- 

 üregbül kijövő porló izmok tapadnak, alsó része két bütyöknyujt- 

 yánnyal végződik , egyesülve a síp- és térdkalácscsontokkal. — 

 Az alszár sípcsontja még silányabb az elsőnél, kissé előre 



