212 ^ FOGAS VAKONV. 



nyörkötlö Icrmcszlö szemei elöl lündeképen elenyésznek. — Én 

 azon darabokkal, niellyekef több izben a rajlok teendő vizs- 

 gálatok végett lartoltaui , és mindenféle mivelt és vadon nőtt 

 növényekkel kínálgattam , azon tapasztalást tettem , hogy minden 

 egyebek közt a sárga répát, fris burgonyát, fiatal kukoriczát, 

 sárga dinnyét, de mindenek fölött a zellert és vöröshagymát ked- 

 velték ; megvetvén eleikbe nyiijiolt bárminemű húsos és állati 

 táplálékokat. A körülöttek tett sok érdekes tapasztalatim sorából 

 egyet e helyen el nem hallgathatok. Valahányszor szemléltem a 

 földben lakozó , s benne magoknak járásokat , fekhelyeket, ele- 

 ségtárokat ásó emlősök túrásait, és a bejáró lyukaik fölött vagy 

 előtt kihányt földrakásokban talált, gyakran jeles nagyságú kö- 

 veket : bámulva sohasem foghattam meg azt , váljon mikép ké- 

 pesek e gyakran kicsi és gyönge állatkák illy tetemes nagy és 

 nehéz köveket jobbadán csekély lábaikkal kihozni? s vál- 

 jon , mikép segítenek magokon akkor , midőn csöveik ásásában 

 akadályozó nagyobb kövekre találnak? E szenvedhetlen bizony- 

 talanságtól ingereltetve , adék azon kádakba és nagy ládákba, 

 mellyeket az elevenen tartott vakonyok számára készileltem, 

 nem csak különféle földfajokat , hanem egyszersmind számos ki- 

 sebb és nagyobb köveket. — S lám ! azonnal tellyesedett rajiam 

 is a szent irás azon bölcs és a természetbúvárokra nézve is nagy- 

 becsű tanácsa s jóslala : „keressétek és megtaláljátok! 

 (Máté 7; r.) és a ti öröm etek tellyes lesz." — (János 

 16; 24.) — Mert ime magamnak is vala örömem azonnal meg- 

 találni azt, mitkerestem, és látni, mit tudni kivántam. Valahány- 

 szor vakonyom tudniillik ásása közben nagyobb kőre akadt, 

 mellyet hátsó lábaival ki vetni képes nem vala : mindannyiszor 

 csövében megfordult , s a követ mindenünnen körül ásván , nem 

 lábával — de a neki feszült erős fejével egész a cső külső nyi- 

 lasáig s ki a hányásra tolla föl. 



A honi emlőstan kifejlődéséi szivemen hordozván , fölszó- 

 lilotlam vala már az 1884-ik év némelly hírlapjaiban*) és a tu- 

 dományos gyűjtemény akkori folyamalában "''"■) minden termé- 

 szelbarálot, jelesen pedig hazánkban a/okal, kiknek alkalmuk 



*) Voníiiiigle Pcsl-Ofner Zi;iluii^. 

 *''M Tiuiom. Gyüjlcn.ény IS'*:? I. kölel. 



