A focas vakoiny. 213 



volna a foj^as vakony bővebb .vizsgálalára, niikcp az ezen érde- 

 kes honi emlős mivollára, különféle tulajdonságaira figyelmezni, 

 s bármi, ezen állat magány rajzához (Monographiájáhozj tartozó, 

 természetének még mindig hiányos ismeretét kiegészítő tapasz- 

 talatokat gyűjteni és velem közleni szíveskednének , ki szinte 

 azon czélra törekszem, hogy Magyarhonból eredjen e magyarhoni 

 ritkaság tökéletesb magányrajza. Azon fölszóhtásomban igyekez- 

 tem vizsga figyelmüket főleg e következő érdekes 5 kérdés 

 megfejtésére ösztönözni : 



1-ör Váljon; igazán tulajdona-e ez állatnak valami nemű 

 ugatás? millyent annak sokan tulajdonítnak; mintán hihető, hogy 

 azt nem ok nélkül nevezik mag'yar földön „földi kutyának,'' 

 Ukrainiában „Zemskie Sténé;' Lengyelhonban ,,Piesekr zemny'- 

 és ezek után Raczinszky is „Caniculus subterraneus"-nak. 



2-or A fogas vakony mindig a föld gyomrában lartózkodik-e? 

 vagy ollykor, vagy tán gyakran is kijár a föld fölülelére ? - 



3-or Készít-e magának különös tanyákat, fekhelyeket, ele- 

 ségtárakat? — hord-e valamit és mit hord össze telelésre valónak 

 ezen üregeibe? következőleg: 



4-er A telet mikép tölti ? — ébren-e ? vagy a téli álom ér- 

 zéktelen zsibbadásában ? — 



5-ör Venni-e észre rajta szabad magaviseletében látérzéknek 

 s szemvilágnak valami nyomát? És ha igen, mikép nyilvánítja 

 azt?; ha pedig nem, melly más érzék által pótoltatik az nála 

 leginkább? — 



Már előre sejdítem , igen tisztelt hallgatóim , azon sok s 

 eredménydús adatokra feszült figyelmük s várakozásukat, mel- 

 lyekkel a fölszólított nagy közönség sietett gazdagítani s fölse- 

 gélleni ebbeli törekvéseimet. — De ezek örvendetes közlése he- 

 lyett, azt kell fájdalom! vallanom, hogy még honunkban ezek is 

 csak úgy, mint 100 más köz czélra törekvő fölszólítások elhang- 

 zottak a pusztában, a nélkül, hogy azon fölszólitás kövelközté- 

 ben csak egy jottával is tudósítattam volna. De ezt csak azért 

 hozom elő , hogy alkalmam legyen itt ajánlani minden , főleg 

 magyarhoni természetvizsgálónak , azon általam is szomorú ta- 

 pasztalások után mindinkább követni szokott elvet: „szólíts 

 föl sokakat, de csak magad m íikö déscb en hl z- 

 z á 1. 



