HABERLE ÉLETRAJZA. 



Wichmaiin-féle nevelőintézet elrendezésében, legalább Wichmann 

 Dorolhea 1794-dik évi június 17-kén köszönetet monda Haber- 

 iének , mind azon fáradság-f ellyes napokért , mellyeket hozzá- 

 tartozói jólléteért föláldoza ; ^JMmiirf einer miisterhaften Erzie- 

 hungsamlalt. Erfurt 1795. 8." czímü munkája bizonyosan az 

 előbbi eránti nagyobb részvétének eredménye. — Az ifjúság 

 nyilvános nevelését szerző ezen jól irott munkácskában pártfo- 

 gása alá veszi. — Utazás eránti hajlamának is határt szabott ezen 

 5 évben Haberle. — Mind eddig ügy látszik, hogy Haberle a 

 jogtudományokat folyton különös kedvencz tanulmányaként te- 

 kinté; kivéve a csillagász és ásványtan t, más külön természet- 

 tan eránt még nyomát sem találjuk az előszeretetnek , ezt csak 

 később a szükség és a sokoldalú alkalmak , mellyek egy időtől 

 fogva kinálkozának, ébresztették föl, és a törvény csak hamar el 

 lőn felejtve. Az 1797-dik év végén ugyanis Haberle újra egy 

 ifjú lengyel nemes MUeczky Sándor tudományos kimíveltetését 

 válalta föl , ki egészen a természeti s bányászati tudománynak 

 szentelte magát (ezen Mileczky Sándor 1830-dik esztendőben 

 porosz királyi bányász-tanácsnok és az alsó sziléziai kőbánya 

 igazgatója volt). — Ezen ifjú emberrel Haberle előbb az eriangi 

 egyetembe ment, egész éven által Meijer Tobias, Schreber, Esper, 

 Hildebrand és Bremser tanárokat hallgatta. 1800-dik év tava- 

 szán a freiburgi bányászacademiába mentek, hol három évig ma- 

 radtak , és Verner , Lampadius és Lampe tanárok alatt az egész 

 pályát végezték. Itt ismerte meg igazán Haberle benső hivatását, a 

 természettudományokat annyira megkedvelvén, hogy miként maga 

 Írja: „juridico studio misso, totum se traderet sciejitiae naturae.'' 

 Itt Haberle az ásványtan , földismeret s bányászaton kivül a fü- 

 vészet és robarászattal nagy hévvel foglalkozott ; gyűjtött, cserélt 

 vett és sokat nyert ajándékul; mint hátrahagyott gyűjteményé- 

 nek czímiratai mulatják, szerzett egy ásvány és földismei gyűjte- 

 ményt is. Ellenben nem hagyott föl időjárási észrevételeivel sem, 

 mellyeket már Erfurtban megkezdett, s mellyek kéziratban egész 

 haláláig följegyezve reánk maradtak, sőt a másoktól följegyzel- 

 tek is születése evéig az előbbeniekkel összekapcsoltattak. Frei- 

 burgban (1801) esmérte meg mint tanulótársát a később nagy 

 hírű ásványtudós s bányász mélt. báró Podmaniczky Károlyt, ki 

 neki Pesten a viszontalálkozástól fogva egész szerencsétlen haláláig 

 legnagyobb befolyású pártfogója s legjobb barátja volt. — A ta- 



