45 



gyes , völgyes vidéken ritkábban tapasztalható , s ilyenkor nem is 

 veszedelmes, csak a felhőkön át-átpillantó nap sugaraiban alkal- 

 matlan. — Ellenben, ha a kellemes tavaszi napok meleg napfénye 

 az egész természetet új életre indítja, ha a csendes langyos leve- 

 gőt eső csak ritkán vagy éppen nem hűti, az egész Bánságot, a 

 meddig zöld erdőkkel és virágzó kertekkel ékeskedik , a halmokat 

 csúcsokig, a hegyeket nevezetes magasságig, az egész tért a Ma- 

 ros folyamig, és azontúl az aradi bérczeken keresztül a csendes 

 Körös téréig, és éjszak felé az ősz dévai várig elborítja a röpkedő 

 vész ; csak az árnyéktalan síkságot hagyván illetetlen. A dühöngő 

 ellenség jelenlétét, mielőtt az ember csak sejthetné is, legelsőben 

 a legelő állatok hirdetik ; nem gyönyörködnek többé a buja pázsi- 

 ton, nyugtalanul szaladgálnak ide s tova, fejőket rázva, farkaikat 

 csóválva ugrándoznak , és ha a pásztor erőszakosan öszsze nem tart- 

 ja: bőgve futnak haza a veszélyes ellenség elől, istállójuk legsöté- 

 tebb, legrejtettebb szögletében keresvén menedéket. — A szorgalmas 

 szántó hetekig kénytelen megtérithetlen kárára munkáját elhalasz- 

 tani, mindennemű háziállatait, lovait, szarvasmarháját, sertéseit, 

 juhait stb száraz takarmánynyal , — melynek ez időben már szü- 

 kiben van , — otthon tartania ; csak a nap nyugta után , reggelig, 

 míg a nap sugarai a levegőt meg nem melegítik . tarthatja füvön. 



Az utazó , éjszaka kénytelen folytatni útját ; jaj a tudatlan, 

 könynyelmü vagy merésznek , ki az intésre nem figyelmezve , a pa- 

 rányi ártalmatlannak látszó állatocskát megvetve, tovább halad; 

 mert rövid idő múlva marháját vékonyabb bőrrel vont részein da- 

 gadozni , erejében lankadni és haldokolva öszszerogyni látja. Bo- 

 csánandó e vigyázatlanság az idegennek , ki a piczi rovartól mit- 

 sem tartván , a veszélyt nem ismerve vagy nagyítottnak vélve, ma- 

 gát annak kiteszi ; meg nem bocsátható ellenben a tájék lakóinak, 

 kik évenkint szemtanúi levén a szörnyű pusztításnak , marháikat a 

 veszélynek bocsátják , és hogy ez könynyelmüségből most is meg- 

 történik , évről évre szomorú tapasztalás bizonyítja ; oly pusztítá- 

 sokat, marhavesztéseket, milyeneket Schoenbauer tudor 60 év 

 előtt följegyzett, minden tavajz ismétel. így 1842-dik évben is, a 

 nélkül hogy e rovar különös menynyiségben vagy rendkívüli dü- 

 hösséggel pusztított volna, a katonai határvidéken 759 darab kü- 

 lönféle marha esett martalékául : 



Fehértemplom községe . . 4 



A német-bánsági ezred . . 18 



