70 



re nem vehető, s a kőszén látszólag egyenlő tömegnek tetszik. In- 

 nét önként következik, miszerint az ezen kőszéndíirabokban létező 

 kéntartalomnak kisebbnek kell lenni annál, melyet a kőszenek ma- 

 gukban átalában tartalmaznak. Mind a mellett bennünket e körül- 

 mény nem akadályoz, miszerint magunknak a különféle telepekből 

 származó kőszenek aránylagos kéntartalmáról bizonyságot ne sze- 

 rezhetnénk. A mint a kísérletek eredményeiből látandjuk, a kén- 

 tartalom talált menynyisége egészen megfelel azon menynyiségnek is, 

 mely a tapasztalás utján, vagy máskint is határoztatott meg. 



A kéntartalom meghatározásánál következő utat követtem : 



A 100-dik hőfoknál szárított és pontosan megmért kőszenet 

 6 — 7 anynyi tiszta salétrommal, sl2 anynyi tiszta szén- 

 savas szikéleggel (kohlens. Natriumoxyd) vegyitvén , ezüst 

 tégelybe tettem, s abban még egy salétrom és szénsavas szikéleg- 

 böl álló réteggel befödvén, a kettős légvonalu szeszlámpa fölött ad- 

 dig hevitém , mig lassú elégés be nem következett. Az ömlesztett 

 sótömeg tégelyestül lepárolt vizbe jővén, abban addig hagyaték, 

 míg a sótömeg tökéletesen föl nem lőn oldva. Az oldatot erre túl- 

 menynyiségben sósavval vegyitvén s átszivárogtatván , s u 1 y h a 1- 

 V a g g a 1 (Chlorbaryum) vegyitém ; mire a képezett kénsavas suly- 

 élegböl (schwefels. Baryumoxyd ) a kőszén kéntartalmát kiszá- 

 mitám. 



A salétrom túlmenynyisége által következőleg minden kén 

 kénsavvá változtaték által , mely a haméleg és szikéleggel vegyül- 

 vén, kénsavas ham- és szikéleget alkota. A szénsavas szikélegczél- 

 ja nemcsak az, hogy az elégés hevességét mérsékelje ; hanem hogy 

 a netalán még az elégés előtt a szénből elszálló ként viszszatartóz- 

 tassa, mivel a szén már elébb szenved szétbomlást, mintsem az 

 egész tömeg azon hőfokot elérte , mely szükséges a salétrom szét- 

 bomlására. 



A szén kéntartalma , mint könynyen átlátható , az elemi al- 

 katrészek meghatározásának pontosságára nem a legkedvezőbb be- 

 folyással van. Legnagyobb része a kénnek t. i. a rézzel vegyülvén, 

 mint rézkénecs (Schwefelkupfer) hátramarad az égetőcsőben. 

 Csak kis része a kénnek illan el , mint kénecssav (schweflige 

 Sáure) s mint ilyen a vízzel hátra marad a mészhalvagcsőben. Eí 

 eset azonban csak azon szeneknél fordul elé , melyeknek kéntartal- 

 ma igen tetemes. Ezen esetben a képezett kénecssav jelenléte a 

 raészhalvagcső vizében kémszerek által könynyen bebizonyítható. 



