127 



le telepek és kőszénfajokkal változó víztartalmat, ezt az eddig e 

 részben gyűjtött tapasztalások nyomán teljes bizonynyal meghatá- 

 rozni lehetetlen. Anynyi azonban bizonyosnak látszik , miszerint a 

 kőszénnek korával, szénenytartalmával és a több vagy kevésbé vál- 

 tozatlan maradt faszerkezetével igen közel viszonyban áll. Midőn 

 t. i, a sopronyi kőszénnél, mely tulajdonságainál fogva az általam 

 eddig vizsgált kőszenek legfiatalabbikához tartozik, s melyen az 

 eredeti faszerkezet még legvilágosabban észrevehető , a víztartalom 

 18*2 száz tólira felhág, azt a baranyaiaknál , melyeken minden szer- 

 ves szerkezet végképpen elpusztítva és eltörülve van , s melyek szé- 

 nenytalmokra nézve a többieket mind tetemesen felülmúlják , csak 

 egy száztólira látjuk leszállani. Ugy látszik azonban , miszerint a kő- 

 szenek víztartalma azok tapadhatási tehetségével is szoros ösz- 

 szeköttetésben állana. Midőn t. i. a baranyai tapadó kőszenek víz- 

 tartalmát legfölebb 1 ' , száztólira szállani látjuk , az a krassói zsu- 

 gorodó kőszeneknél a 3 ' 2 száztólit túlhaladja. Csak egy van a kras- 

 sói kőszenek közt, melynek víztartalma 1,20 száztólira leszáll, s ez, 

 valamint e tekintetben, ugy jeles tapadó tehetségére s minden egyéb 

 tulajdonságaira nézve is egészen hasonló a baranyai kőszenekhez. 



Kénre nézve legkevesebbet a zsemléi kőszén tartalmaz ugyan, 

 t. i. csak 0,57 száztólit; minthogy azonban ez csak egyes szén, 

 anynyira eldöntő és elhatározó súlyt nem tulajdonithatunk neki. 

 Határozottan és minden kivétel nélkül legkevesebb ként tartalmaz 

 valamenynyi magyar kőszén között a krassói ; középszámmal t. i. 

 0.63 száztólit. Ezek után következnek a sopronyi kőszenek 1,10 

 száztóli kéntartalommal; ezek után a baranyaiak 2,33 száztóli kén- 

 tartalommal; végre az esztergamiak , melyeknek kéntartalma ed- 

 digi vizsgálataim szerint 6,42-re felhág. Minthogy a kén egy igen 

 kellemetlen alkatrésze a kőszénnek, s azt sok ipari czélokra néha 

 egészen alkalmatlanná teszi ; igen természetes , miszerint a kőszén- 

 nek becse kéntartalmával csökken. A kén jelenléte a kőszénben né- 

 ha anynyira alkalmatlan , hogy annak eltávolítása végett a kőszenet 

 gyakran meg szokták égetni; mit közönségesen kikénezésnek 

 vagy kéntelenités nek (Abschwefeln) neveznek. Minthogy azon- 

 ban e műtéteinek csak a tapadó és a zsugorodó kőszenek vethetők alá- 

 ja, melyek t. i. égetés által kokszokká zsugorodnak ; azért a baranyai 

 és a krassói kőszeneken kivül (mely utóbbiaknál csekély kéntar- 

 talmok végett nem is szükséges) Magyarország többi kőszeneiből 

 a ként eltávolítani lehetetlen, a nélkül hogy a kőszenet magát vég- 



