139 



ezen ellenmoudásnak okát felkeressük , a baranyai kőszenek igen 

 tetemes hamutartalmában fogjuk azt találni. A kőszenek hőerejének 

 meghatározásánál t. i. azok szénenye az utolsó parányig elégettetik s 

 elégetve gondoltatik, ugy hogy a puszta hamu minden éghető alkatrész- 

 től megfosztva marad hátra. Ez a gyakorlatban annál kevésbé tör- 

 ténhetik , minél több hamurészt foglal magában a kőszén. E kősze- 

 nek égetése t. i. csak addig folytattatik , míg azok még bizonyos me- 

 leg menynyiséget fejlesztenek, azaz a bennök létező éghető alkat- 

 részek még tetemesen felülmúlják a hamurészek menynyiséget. Mi- 

 helyt az éghető alkatrészek anynyira fölemésztvék , hogy a megkí- 

 vántató hőmenynyiséget kifejleszteni többé nem képesek: akkor a 

 hátra maradó hamuval együtt, mely salakká öszszeolvadt , kényte- 

 lenek vagyunk még izzó állapotban kivetni a fűtőtérből. Már minél 

 nagyobb a kőszénben a szervtelen alkatrészek menynyisége, annál 

 több éghető alkatrészekéit is kényszeríttetünk kivetni velők , melyek 

 tehát az égéshez nem jutnak , s a fűtésre nézve veszve vannak. De 

 elvesz azon meleg is, mely az izzó salakkal együtt a fűtőtérből ki- 

 vettetik. Ha például a krassói kőszén középszámmal 4 száztóli ha- 

 mut hagy hátra elégetése után , s mi ezzel ugyananynyi száztóli 

 szénenyt kénytelenittetnénk elhányni: akkor kénytelenek vagyunk 

 a baranyai kőszénből, mely középszámmal 10 száztóli hamurészt 

 foglal magában , ugyananynyi vagy annál több szénenyt is haszon- 

 vétlenül a salakkal együtt kivetni ; mihez még az is járul , hogy a 

 20 percentnyi salak izzásig való meghevitésére sokkal több hőség 

 kívántatik , mely elvesz , mint a 8 percentnyi salaknak ugyanezen 

 fokig való hevítésére. 



Innét magyarázható tehát , hogy a kőszenek hőerejének el- 

 méleti meghatározása a gyakorlat által nyert eredményekkel min- 

 dig meg nem egyez , sőt néha igen tetemesen különbözik. A gyakor- 

 lat eredményeinek tökéletesen meg kellene felelni az elméleti hatá- 

 rozással , ha a kőszenek minden éghető alkatrészeit elégethetnek ; 

 ez pedig a beulétező hamu miatt nem történhetik , s egyedül csak 

 innét származható azon ellentét, melyben a gyakorlat az elmélet- 

 tel áll, mely annál tetemesb, minél nagyobb a különbség, mely 

 két kőszén között a hamura nézve létezik. 



Ha már egy jól felállított, 3 lábnyi hoszszú hasábokból áiló 

 bükkfa ölnek súlyát, mely a fönnebb eléadott kísérlet szerint 8 

 száztóli víznél többet nem foglal magában (közönségesen 16 — 18 

 száztólit) középszámmal 26 mázsára és 75 fontra teszszük: akkor 



